П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/6358/25	

Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.
Дата і місце ухвалення: 15.09.2025р., м. Одеса 

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді: Бойка А.В.,
суддів : Єщенка О.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
В березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області від 30.12.2024р. №101650002268 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 23.12.2024р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 12.07.1982р. по 05.07.1985р. та з 10.04.1990р. по 30.10.1990р., з 10.04.1991р. по 20.11.1991р., з 10.04.1992р. по 20.11.1992р., з 10.04.1993р. по 20.11.1993р., з 10.04.1994р. по 01.11.1994р., з 01.04.1999р. по 01.11.1999р., та здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням довідки ПП «БФ «Таврія»» про заробітну плату від 20.01.2022р. №148 та довідки ПП «БФ «Таврія»» про заробітну плату від 20.01.2022р. №149, починаючи з 23.12.2024р.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №101650002268 від 30.12.2024р. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.12.2024р. про призначення пенсії за віком, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 12.07.1982р. по 05.07.1985р. та з 10.04.1990р. по 30.10.1990р., з 10.04.1991р. по 20.11.1991р., з 10.04.1992р. по 20.11.1992р., з 10.04.1993р. по 20.11.1993р., з 10.04.1994р. по 01.11.1994р., з 01.04.1999р. по 01.11.1999р., врахувавши довідки ПП «БФ «Таврія»» про заробітну плату від 20.01.2022р. №148 та №149 для обчислення розміру пенсії, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні та у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ГУ ПФУ в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 968,96 грн. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині задоволення позову ГУ ПФУ в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 15.09.2025р. у відповідній частині, з ухваленням в цій частині по справі нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В своїй скарзі апелянт зазначає, що рішенням №101650002268 від 30.12.2024р. ГУ ПФУ в Одеській області правомірно відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Під час розгляду поданих позивачем документів Головним управлінням було встановлено, що його страховий стаж складає 17 років 09 місяців 07 днів. Оскільки у заяві ОСОБА_1 не зазначено про призначення (не призначення) пенсії в іншій державі, у Головного управління були відсутні підстави для врахування до його страхового стажу періоду роботи з 12.07.1982р. по 05.07.1985р. 
Також, апелянт посилається на те, що періоди роботи в колгоспах зараховуються на підставі документів із зазначенням даних про встановлений мінімум та фактично вироблені трудодні (людинодні), виданих колгоспом або архівною установою. Враховуючи те, що записи в трудовій книжці щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі у громадському господарстві не підтверджені у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи, печаткою та не мають повного зазначення підстав, номерів та дат підстав внесення записів за кожний рік, немає підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 10.04.1990р. по 30.10.1990р., з 10.04.1992р. по 20.11.1992р.
Обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 10.04.1991р. по 20.11.1991р., з 10.04.1993р. по 20.11.1993р., з 10.04.1994р. по 01.11.1994р., з 01.04.1999р. по 01.11.1999р., та помилковість висновків суду першої інстанції в цій частині, апелянт зазначає, що записи про відповідні періоди роботи внесені в трудову книжку ОСОБА_1 з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974р. №162. Жодних допустимих доказів, передбачених п.3 Порядку №637, позивачем до Головного управління під час звернення за призначенням пенсії надано не було.
Посилається апелянт і на те, що суд першої інстанції при вирішенні справи вийшов за межі завдань адміністративного судочинства, а саме: втрутився в дискреційні повноваження відповідача, зобов`язавши Головне управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.12.2024р. про призначення пенсії за віком, зарахувавши до його страхового стажу спірні періоди роботи, врахувавши довідки ПП «БФ «Таврія»» про заробітну плату від 20.01.2022р. №148 та №149 для обчислення розміру пенсії, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні та у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23.12.2024р. ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Київській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До вказаної заяви позивач, серед іншого, додав: копію трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30.03.1979р.; довідки №148 та №149 від 20.01.2022р. про заробітну плату для обчислення пенсії, видані на ім`я позивача ПП «Багатопрофільна фірма «Таврія» на підставі особових рахунків за 1991-1995 роки та 1996-1999 роки; довідку №150 від 20.01.2022р., видану на ім`я позивача ПП «Багатопрофільна фірма «Таврія», про те, що позивач дійсно працював в колгоспі «Таврія» за період 1991-1999 років; довідку №151 від 20.01.2022р., видану ПП «Багатопрофільна фірма «Таврія», про те, що колгосп «Таврія» 26.02.1994р. реорганізовано в КСП «Таврія», а з 22.01.2000р. реорганізовано в СВК «Таврія»; акт прийому-передачі рахунків колгоспу «Таврія», КСП «Таврія» та СВК «Таврія» на зберігання в ПП «БФ «Таврія» від 26.12.2006р. 
Відповідно до п.4.2 розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, заяву позивача за принципом екстериторіальності передано для розгляду до ГУ ПФУ в Одеській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області №101650002268 від 30.12.2024р. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю страхового стажу в розмірі 21 вік. 
За наданими документами до страхового стажу не зараховано періоди згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30.03.1979р., а саме:
з 12.07.1982р. по 05.07.1985р., оскільки заявником не зазначено у заяві про призначення (не призначення) пенсії в іншій державі;
з 10.04.1990р. по 30.10.1990р., з 10.04.1992р. по 20.11.1992р. періоди роботи у колгоспах, оскільки відсутні довідки про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві. Необхідно надати уточнюючі довідки про членство в колгоспі та встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві на підставі первинних документів за час виконання;
з 10.04.1991р. по 20.11.1991р., оскільки відсутня назва підприємства, куди був прийнятий заявник, та відсутня печатка підприємства на звільненні;
з 10.04.1993р. по 20.11.1993р., з 10.04.1994р. по 01.11.1994р., оскільки відсутня назва підприємства, куди був прийнятий заявник;
з 01.04.1999р. по 01.11.1999р., оскільки відсутня печатка підприємства на звільненні;
з 15.03.2000р. по 31.12.2003р. період ведення підприємницької діяльності згідно витягу з ЄДР, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків;
з 01.01.2004р. по 31.01.2016р. період ведення підприємницької діяльності згідно витягу з ЄДР, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу за формою ОК-5 відсутні нараховані та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду України;
з 01.04.2022р. по 31.12.2022р., оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу за формою ОК-5 відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України;
з 01.01.2023р. по 30.11.2024р., оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу за формою ОК-5 відсутні нараховані та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду України.
Також, у рішенні зазначено, що заявником надано довідку про стаж роботи з 1991р. по 1999р. ПП «БФ «Таврія» від 20.01.2022р. №150 та довідки про заробітну плату від 20.01.2022р. №148 та №149, які не є підтвердженими первинними документами. Вищезазначені періоди потребують перевірки.
Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату, - 02.01.2026р. 
Не погоджуючись з правомірністю вказаного рішення ГУ ПФУ в Одеській області ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду про його скасування. Вимоги позову, передусім, обґрунтовував тим, що ГУ ПФУ в Одеській області протиправно не зарахувало до його страхового стажу періоди роботи з 12.07.1982р. по 05.07.1985р. та з 10.04.1990р. по 30.10.1990р., з 10.04.1991р. по 20.11.1991р., з 10.04.1992р. по 20.11.1992р., з 10.04.1993р. по 20.11.1993р., з 10.04.1994р. по 01.11.1994р., з 01.04.1999р. по 01.11.1999р.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , визнав обґрунтованими доводи позивача про неправомірність дій Головного управління щодо не зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів його роботи. Зокрема, суд звернув увагу, що в оскаржуваному рішенні пенсійного органу не зазначено, а у відзивах територіальними органами Пенсійного фонду України детально не обґрунтовано, на яких законодавчих підставах періоди роботи з 10.04.1990р. по 30.10.1990р., з 10.04.1992р. по 20.11.1992р. у колгоспі не зараховані до страхового стажу позивача, враховуючи той факт, що вказані відомості в уточнюючій довідці №150 від 20.01.2022р. повністю збігаються із записами, наявними у трудовій книжці серії НОМЕР_1 . Що стосується не зарахування періодів роботи до страхового стажу позивача з 10.04.1991р. по 20.11.1991р., 10.04.1993р. по 20.11.1993р., з 10.04.1994р. по 01.11.1994р. та з 01.04.1999р. по 01.11.1999р., то суд зазначив, що працівник не може відповідати за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.
Що стосується не зарахування пенсійним органом до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 12.07.1982р. по 05.07.1985р. на посаді вантажника 1-го району у Мурманському морському торгівельному порту, то суд зазначив, що вказаний період роботи позивача підлягає зарахуванню до його страхового стажу на підставі Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. Вихід України у 2022 році з вказаної Угоди на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022р. не може бути підставою для не зарахування стажу, набутого у період чинності цієї Угоди. 
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Одеській області не доведено правомірність прийнятого ним рішення від 30.12.2024р. №101650002268 про відмову у призначенні пенсії за віком, а тому воно є протиправним та підлягає скасуванню. Поряд з цим, суд зазначив, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. За таких обставин, за висновками суду, належним способом захисту прав ОСОБА_1 у спірних правовідносинах буде зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.12.2024р. про призначення пенсії за віком, зарахувавши до його страхового стажу спірних періодів роботи, врахувавши довідки ПП «БФ «Таврія» від 20.01.2022р. №148 та №149 для обчислення розміру пенсії, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні та у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством.
На підставі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в Одеській області, тобто в частині задоволення позову ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у відповідній частині виходячи з наступного.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004р. 
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1058-IV пенсія – це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно ч.1 ст.26 Закону №1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, в період з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Частиною другою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1 ст.24 Закону №1058-IV)
Згідно ч.2, ч.4 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На реалізацію вказаної норми Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993р. №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктами 1 та 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.
Як вже зазначалося колегією суддів, підставою для відмови спірним рішенням №101650002268 від 30.12.2024р. у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі ст.26 Закону став висновок ГУ ПФУ в Одеській області про відсутність у позивача необхідного страхового стажу не менше 21 рік. За висновками Головного управління, страховий стаж позивача складає 17 років 09 місяців 07 днів. 
При цьому, пенсійним органом не було враховано до страхового стажу позивача, серед іншого, період роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30.03.1979р. з 12.07.1982р. по 05.07.1985р. на посаді вантажника 1-го району у Мурманському морському торгівельному порту, оскільки заявником не зазначено у заяві про призначення (не призначення) пенсії в іншій державі.
Так, відповідно до ч.2 ст.4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі, Україна та РФ (далі - Угода).
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (ст.5 Угоди).
Відповідно до ст.1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Положеннями статті 3 Угоди також визначено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.
Отже, наведені положення міжнародної угоди передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. При цьому, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Слід зазначити, що відповідно до статті 13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.
Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Відповідно до Постанови КМУ від 29.11.2022р. №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. 
Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022р. 
Враховуючи наведені вище положення Угоди, а також оскільки спірний стаж позивача набутий нею у 1987-1988р.р. в період чинності Угоди в сфері пенсійного забезпечення, як для України, так і для РФ, колегія суддів доходить висновку, що припинення участі РФ в Угоді, як і прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022р. №1328 про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року, що унеможливило обмін інформацією між учасниками Угоди, не є підставою для відмови у зарахуванні спірного періоду роботи ОСОБА_1 на території РФ до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії.
Варто зазначити, що автентичність записів у трудовій книжці позивача про спірний період відповідачем не оспорюється. 
Більше того, ГУ ПФУ в Одеській області не надало суду доказів того, що ним пропонувалось позивачу подати заяву щодо неотримання пенсії в РФ, на яку позивач відмовив. 
Як вже зазначалося колегією суддів, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи з 10.04.1990р. по 30.10.1990р., з 10.04.1992р. по 20.11.1992р. у колгоспах, оскільки відсутні довідки про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві. У спірному рішенні Головне управління зазначило, що позивачу необхідно надати уточнюючі довідки про членство у колгоспі та встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві на підставі первинних документів за час виконання роботи.
Як слідує зі змісту трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 у період з 10.04.1990р. по 30.10.1990р. працював у колгоспі ім. Кірова, а у період з 10.04.1992р. по 20.11.1992р. - у колгоспі «Таврія».
При зверненні із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 , серед іншого, надав довідки ПП «Багатопрофільна фірма «Таврія» №148 та №149 від 20.01.2022р. про заробітну плату для обчислення пенсії, видані на підставі особових рахунків за 1991-1995 роки та 1996-1999 роки. 
Крім того, позивачем надано довідку ПП «Багатопрофільна фірма «Таврія» №150 від 20.01.2022р. про те, що він дійсно працював в колгоспі «Таврія» у період 1991-1999 років із зазначенням відпрацьованого встановленого мінімуму трудової діяльності.
Відомості, зазначені в довідці №150 від 20.01.2022р. про трудовий стаж, повністю збігаються з відомостями, зазначеними у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
Ні у спірному рішенні про відмову в призначенні пенсії, а ні суду першої та апеляційної інстанцій ГУ ПФУ в Одеській області не наведено обґрунтувань, на яких законодавчих підставах періоди роботи ОСОБА_1 з 10.04.1990р. по 30.10.1990р., з 10.04.1992р. по 20.11.1992р. у колгоспі не зараховані до страхового стажу позивача, враховуючи той факт, що відомості, вказані в уточнюючій довідці №150 від 20.01.2022р., повністю збігаються із записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 .
Що стосується не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 10.04.1991р. по 20.11.1991р., з 10.04.1993р. по 20.11.1993р., з 10.04.1994р. по 01.11.1994р. та з 01.04.1999р. по 01.11.1999р., з причин окремих недоліків оформлення відповідних записів трудової книжки (відсутня назва підприємства, куди був прийнятий заявник; відсутня печатка підприємства за записі про звільнення), колегія суддів зазначає наступне.
На момент заповнення трудової книжки позивача вперше порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974р. №162 (далі - Інструкція №162 ).
Відповідно до п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.
У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Пунктом 2.11 Інструкції №162 встановлено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.
Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
З 29.07.1993р. порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.
В трудовій книжці серії НОМЕР_1 містяться наступні записи про роботу ОСОБА_1 :
з 10.04.1991 по 20.11.1991 - робота у колгоспі “Таврія” (записи №22-23);
з 10.04.1993 по 20.11.1993 – робота у колгоспі (записи №24-25);
з 10.04.1994 по 01.11.1994 – робота у колгоспі (записи №26-27);
з 01.04.1999 по 01.11.1999 – на посаді бригадира овочів у колгоспі КСП “Таврія” (записи №30-31).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані записи трудової книжки позивача відповідають вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому, чітку дату звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посаду, на якій працювала позивач.
При вирішенні спору колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.02.2018р. у справі №687/975/17, згідно якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації і вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Також, у постанові від 06.03.2018р. по справі №754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» №301 від 27.04.1993р. відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки, в т.ч. допущення виправлень при її заповненні, не може мати негативні наслідки для особи, щодо якої внесені такі відомості.
Крім того, проставлення печатки також було вчинено роботодавцем та позивач не може нести негативні наслідки через не чіткий відбиток печатки чи її відсутність. 
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо вказаних в ній періодів роботи відповідачем суду не надано.
Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Водночас, відповідно до частини 3 статті 44 Закону №1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно із частиною 1 статті 64 Закону №1058-ІV виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України; проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати; вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, а також від фізичних осіб усунення виявлених порушень законодавства про порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, здійснення фінансових операцій з коштами Пенсійного фонду та порядок їх використання; порушувати в установленому законом порядку питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Таким чином, органи Пенсійного фонду України наділені компетенцією здійснювати перевірку відомостей про особу, зокрема, при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для призначення їй пенсії, і реалізація такого обов`язку покликана забезпечити непорушне конституційне право кожного на пенсійне забезпечення.
Орган ПФУ, маючи низку повноважень, визначених частиною 1 статті 64 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», жодних дій спрямованих на дотримання конституційного права позивача на пенсію не вчинив, поклавши весь тягар відповідальності на позивача.
У разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу орган ПФУ мав право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо, а не відмовляти позивачу у належному зарахуванні стажу.
Висновки колегії суддів узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31 січня 2025 року по справі №120/8471/23.
Враховуючи вищевказане колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач діяв неправомірно при неврахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 10.04.1991р. по 20.11.1991р., 10.04.1993р. по 20.11.1993р., 10.04.1994р. по 01.11.1994р. та 01.04.1999р. по 01.11.1999р. відповідно до відомостей, наявних у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
На підставі викладеного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30.12.2024р. №101650002268, наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача спірних періодів роботи та, у зв`язку з цим, прийняти рішення за заявою ОСОБА_1 про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні та у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством.
Підстав для висновку, що суд першої інстанції здійснив втручання в дискреційні повноваження ГУ ПФУ в Одеській області колегія суддів не вбачає. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в частині задоволення позову, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: О.А. Шевчук