справа № 619/7931/25
провадження № 2-а/619/3/26

РІШЕННЯ
іменем України
04 лютого 2026 року      м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Овсяннікова В.С., за участі секретаря судового засідання Кісіль А.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,- 

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив скасувати постанову № 2327 від 30.08.2025 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України, якою накладено на нього штраф у розмірі 17 000 гривень.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 2327 від 30.08.2025, на нього накладено штраф у розмірі 17 000 гривеень за нібито скоєне адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КупАП.
Відповідно до оскаржуваної постанови позивач нібито не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби та не звернувся до територіального центу комплектування та соціальної підтримки чи через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду у визначений чинним законодавством термін до 05.06.2025.
Позивач вказує, що він перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 16.05.2016 відповідною військово-лікарською комісією був визнаний непридатним в мирний час, обмежено придатним у воєнний час, в особливий період.
Позивач не погоджується із зазначеною вище постановою важає, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 при винесенні оскаржуваної Постанови допущено грубі порушення відповідних норм чинного законодавства України, не досліджено належним чином усі обставини справи, порушено його, визначені чинним законодавством України права, а тому є безпідставною, необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що відповідно до свідоцтва про хворобу № 45/4/36 – 10.03.2025 року позаштатною військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 за направленням начальника   ІНФОРМАЦІЯ_4 від 04.02.2025 № 713 проведено медичний огляд для визначення ступеню його придатності до військової служби.
Таке свідоцтво про хворобу, згідно супровідного листа ІНФОРМАЦІЯ_4 № 2180 від 30.07.2025 було направлено на затвердження до медичної служби сектору комплектування ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Щодо результату такого затвердження на даний час будь-які документи у позивача відсутні. Проте, це не змінює тієї обставини, що позивач відповідно до вимог відповідних норм чинного законодавства України до 05.06.2025 року пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, чим виконав вимоги п. 2 розділу II Закону України № 3621-ІХ від 21.03.2024 «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист».
Вважає, що у зв`язку з цим у його діях не може вбачатися вказані в постанові порушення абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 4 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Внесення відповідної інформації щодо проходження позивачем медичного огляду з метою визначення ступеню його придатності до військової служби є, згідно відповідних норм чинного законодавства, прямим обов`язком територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а не його облов`язком як військовозобов`язаного.
Також вказав, що не відповідають дійсності ті обставини, що вказані у цій постанові про те, що він нібито зазначене в оскаржуваній Постанові правопорушення не оспорює та згоден з притягненням його до адміністративної відповідальності за його відсутності.
Позивач не визнає правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України, вказує, що не знав про існування такого, вказану Постанову йому ніхто не вручав і не направляв жодними засобами поштового зв`язку.
Просив поновити йому строк звернення до Дергачівського районного суду Харківської області з адміністративним позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, скасувати постанову №2327 від 30.08.2025 винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 підполковником за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього закрити.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно та належиним чином, про що свідчить його особистий підпис у відповідній графі явочного листа, щодо ознайомлення із датою, часом та місцем розгляду такого адміністративного позову 04.02.2026 (а.с. 31).
Відповідач представник ІНФОРМАЦІЯ_1 , у судове засідання не з`явився, є користувачем Електронного суду, ухвалу про відкриття провадженняч у справі, судову повістку та копії усіх документів, долучених до справи отримав у електронному вигляді, про що свідчать довідка сформованп АСДС у автоматичному режимі, відзиву на позов, клопотань, будь-яких заяв чи заперечень до суду не подавали (а.с. 36-37).
Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що постановою №2327 від 30.08.2025 начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Постановою старшого державного виконавця Харківського ВДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 15.12.2025 відкрите виконавче провадження №79811249 з виконання постанови №2327 від 30.08.2025, виданого ІНФОРМАЦІЯ_7 , щодо стягнення з ОСОБА_1 штраф у розмірі 34 000 гривень.
З витягу з особистого електронного кабінету позивача системи «Резерв+» вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_8 (Золочів), у званні – Солдат, має зареєстрований номер у реєстрі «Оберіг» та військово-облікову спеціальність: 999097. Також зазначено, що він потербує проходження базової загальновійськової підготовки, Солдат резерву. Має відстрочку – до завершення мобілізації, тип відстрочки – п. 2 ч. 1 ст. 23.
Окрім цього, у цьому ж витязі вказано, що постановою ВЛК від 16.05.2016 позивач є непридатним у мирний час, обмежено придатним у воєнний час, має ІІІ групу інвалідності, внаслідок інвалідності з дитинства. Дата ВЛК діє до 12.06.2027.
Тобто, судом з`ясовано, що позивач перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_8 (Золочів), має ІІІ групу інвалідності, яка була йому встановлена 16.05.2016 на підставі ВЛК, що діє до 12.06.2027, що підтверджується витягом електронного кабінету позивача системи «Резерв+».
Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Відповідно до частини першої статті 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Згідно частини першої статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Згідно частини першої статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Відповідно до частини першої статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно частини першої статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Так, згідно з частиною першою статті 22 Закону № 3543-XII громадяни зобов`язані:
- з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;
- надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості у порядку, встановленому законом;
- проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Разом з тим, оскаржувана постанова не містить відомостей, які саме обов`язки, визначені ч. 1 ст. 22 Закону № 3543-XII, порушено позивачем.
Процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки визначає Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (надалі - Порядок), що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560.
Відповідно до п. 28 зазначеного Порядку, виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).
Пунктом 36 вищезазначеного Порядку передбачено, що за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання резервісти та військовозобов`язані можуть бути оповіщені через дільниці оповіщення шляхом їх виклику до таких дільниць та вручення повісток, отриманих від районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки представниками цих дільниць, та вручення повісток за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання; представниками районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад; представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки особисто або засобами зв`язку; групами оповіщення, до складу яких можуть включатися представники районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, поліцейські, а також під час оповіщення мешканців багатоквартирних будинків - керівник установи (організації) або фізична особа - підприємець, яка надає послуги з управління багатоквартирними будинками, або голова правління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.
Положення пункту 47 зазначеного Порядку передбачено, що у разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки представником, який уповноважений вручати повістки, складається акт відмови від отримання повістки, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення. Акт відмови від отримання повістки оголошується громадянину. Акт відмови від отримання повістки подається керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для вжиття заходів до притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності. Акт відмови від отримання повістки реєструється в районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
Разом з тим, притягнення до юридичної відповідальності здійснюється лише на підставі закону.
При цьому відмова особи від отримання повістки на виклик до ТЦК та СП не є порушенням обов`язків, що передбачені у вказаній нормі.
Відповідно до частини третьої статті 22 Закону № 3543-XII у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Аналіз викладеного свідчить, що резервісти та військовозобов`язані у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки мають обов`язок з`явитися у зазначені в повістці місце та строк. Водночас, норми чинного законодавства не містять приписів про обов`язок особи отримати повістку про виклик до відповідного ТЦК та СП.
Проте, матеріали справи не містять доказів вручення позивачу повістки, або отримання ним такої засобами поштового зв`язку.
Таким чином посилання на порушення позивачем частини першої статті 22 Закону № 3543-XII є необґрунтованим. Відомостей про порушення позивачем будь-яких інших норм законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію для цілей притягнення позивача до відповідальності за статтею 210-1 оскаржувана постанова не містить.
Наведене вище свідчить про наявність достатніх підстав для висновку, що спірна постанова не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд враховує, що одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.
Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, адміністративне провадження № К/9901/1403/17.
Відповідач не виконав обов`язку доведення правомірності прийнятого рішення.
Суд звертає увагу, що сама по собі постанова про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.
Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду щодо надання достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, викладеним у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №357/10134/17.
Сама лише оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним та достатнім доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є актом індивідуальної дії (рішенням суб`єкта владних повноважень) щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Правова позиція з цього питання викладена у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі №127/163/17-а та від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17.
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду (постанова від 23 жовтня 2019 року у справі №357/10134/17) належність та допустимість доказів покладається на суб`єкта владних повноважень. Сама по собі постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вини особи. 
Зазначене узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ), згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Ухвалюючи це судове рішення суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).
Всупереч вимогам ч. 2ст. 79 КАС України відповідачем не було надано належних, допустимих та достатніх доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а отже й правомірності оскаржуваної постанови.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова №2327 від 30.08.2025 року прийнята не на підставі та не у спосіб, що передбачені КУпАП, є необґрунтованою, тобто, без урахування усіх обставин, які є важливими для прийняття такого рішення, а відтак, підлягає скасуванню, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП необхідно закрити.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, у порядку ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, ураховуючи задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 19, 62 Конституції України, ст. 7, 251, 252, 255, 256, 258, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 268-271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Постанову у справі про адміністративне правопорушення № 2327 від 30.08.2025 про адміністративне правопорушення, прийняту начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 , про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - скасувати.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - закрити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , юридична адреса: 61124, м. Харків, просп. Аерокосмічний, 157-А) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань, судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок. 
Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Реквізити сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_10 , код ЄДРПОУ: 09541594, юридична адреса: 61124, м. Харків, просп. Аерокосмічний, 157-А, e-mail: khar_kh_tck@post.mil.gov.ua.

Суддя В. С. Овсянніков