ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

 06 січня 2026 року 	 м. Дніпро	 справа № 175/15913/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20.11.2024 року (головуючий суддя Шаповалова І.С.) 
в адміністративній справі №175/15913/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 17.10.2024 до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: 
- скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1467 від 28.08.2024 року, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вигляді штрафу в сумі 17000 гривень за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП. 
Вказує, що у зв`язку із численними та грубими порушеннями діючого КУпАП та відповідної Інструкції із складання ТЦК та СП протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, сам протокол №1467 не може бути визнаний належним доказом по справі про адміністративне правопорушення, інші докази такого правопорушення відсутні, та долучені до справи при розгляді в суді першої інстанції - не можуть бути визнані належними, оскільки вони відсутні в самому протоколі. Тобто постанова №1467 за справою про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 винесена на підставі документів, які самі по собі не могли бути визнані доказами та не могли бути застосовані як докази. Відповідно сама постанова винесено не законно, та рішення суду першої інстанції базується на аналогічних підставах й підлягає скасуванню.
Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20.11.2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при прийнятті постанови у справі про адміністративне правопорушення посадові особи діяли в межах повноважень, визначених Законом. Дійшов висновку про особисте безвідповідальне ставлення позивача до виконання встановлених законодавством обов`язків громадянина України з правил військового обліку, що оцінюється судом критично в умовах необхідності відсічі агресора під час повномасштабного воєнного вторгнення на територію України.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Вказує, що в протоколі та відповідній постанові за справою про адміністративне правопорушення, не зазначено та не надано суду першої інстанції жодного документального підтвердження факту перевірки військово-облікового документа у позивача, не надано ніякої інформації у зазначених документах – протоколі та постанові про адміністративне правопорушення та на розгляд суду, яка посадова особа перевіряла наявність військово-облікового документа, на яких підставах, та чи мала вказана посадова особа повноваження на вказану перевірку. Також, що в протоколі №1467 за справою про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та у відповідній постанові №1467 за справою про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, не вказано а ні дати, а ні часу скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, тобто відсутності військово-облікового документ. 
Зазначає, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , взагалі не було проведено розгляду справи, відповідно до ст. 245-252, 276-279, 280 КУпАП, результатом якої було винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності №1467 відносно ОСОБА_1 було грубо порушено права ОСОБА_1 , передбачені ст. 268 КУпАП. 
Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які підтверджують повноваження посадової особи ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме головного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на складання протоколів про адміністративні правопорушення, передбаченими ст.210,210-1, 211 КУпАП, на що судом не було приділено належної уваги та надання правової оцінки. Зауважує, що долучені медичні документи ОСОБА_1 , які свідчать про факт знаходження на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, які підтверджують саме неможливість прибуття скаржника у призначений день до ІНФОРМАЦІЯ_2 – акт дослідження стану здоров`я №37-11/119; виписка із медичної карти терапевтичного хворого №636; проведення езофагогастродуоденоскопії від 15.07.2024 року; виписка із медичної карти стаціонарного хворого. Вказує, що ці документи судом першої інстанції взагалі не вивчались та не знайшли свого відображення у рішенні суду.
Крім цього, в протоколі №1467 за справою про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, не описано об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, оскільки посадова особа, яка складала відповідний протокол та в подальшому аналогічне порушення міститься в постанові №1467, яке не відображає дату, коли саме скаржник ОСОБА_1 мав прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 по повістці, на яку дату та час.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що вказана апеляційна скарга подана 06.12.2024 та зареєстрована Третім апеляційним адміністративним судом 09.12.2024.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.12.2025 апеляційна скарга була залишена без руху та заявнику апеляційної скарги надано строк для усунення недоліків. 
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.12.2024 року витребувано з суду першої інстанції матеріали адміністративної справи та зобов`язано протягом трьох днів з моменту отримання ухвали направити до суду апеляційної інстанції матеріали цієї адміністративної справи.
Вказана ухвала доставлена на електронну адресу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області 24.12.2024.
26.12.2024, на виконання вимог вказаної ухвали, від позивача надійшло клопотання про поновлення строку.
09.10.2025 на адресу суду апеляційної інстанції разом із супровідним листом надійшла адміністративна справа.
У період з 16.10.2025 до 29.10.2025 суддя Дурасова Ю.В. перебувала у відпустці.
Ухвалами суду від 30.10.2025 поновлено строк на апеляційне оскарження і відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в письмовому провадженні на 10.11.2025.
10.11.2025, у зв`язку з перебуванням судді Лукманової О.М., яка входить до складу суду на лікарняному, розгляд справи відкладено на 27.11.2025.
В ході розгляду справи ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.11.2025 витребувано у відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 докази (та письмові пояснення за необхідності) щодо:
- повноважень головного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на складання протоколу про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП, 
- дати, коли саме відбулася подія, а саме: якого числа, року під час перевірки документів в приміщенні  ІНФОРМАЦІЯ_2 військовозобов`язаний ОСОБА_1 не мав при собі (не пред`явив за вимогою) військово-обліковий документ.
Витребувані докази (та письмові пояснення за необхідності) надати на адресу Третього апеляційного адміністративного суду до 18.12.2025 року, у зв`язку з чим відкладено розгляд даної справи.
Станом на день розгляду даної справи будь яких доказів та пояснень не надано.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що Начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.08.2024 року винесено постанову №1467 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Позивач вважає протиправною постанову відповідача №1467 від 28.08.2024 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 17000 гривень за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП. 
Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч. 2 ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Матеріалами справи підтверджується, що згідно постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 №1467 від 28.08.2024 року та згідно протоколу №1467 за справою про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП від 26.08.2024 року встановлено, що під час перевірки документів в приміщенні  ІНФОРМАЦІЯ_2 військовозобов`язаний ОСОБА_1 не має при собі (не пред`явив за вимогою) військово-обліковий документ (а.с. 5, 6).
Статтею 210-1 КУпАП визначені порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Так, частиною 1 вказаної статті встановлено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію -
тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено, що вчинення дій, передбачених частиною 1 цієї статті, в особливий період -
тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Прим цьому позивач зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які підтверджують повноваження посадової особи ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме головного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_2  ОСОБА_3 на складання протоколів про адміністративні правопорушення, передбаченими ст.210, 210-1, 211 КУпАП.
З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Уповноважена особа на складання протоколів про адміністративні правопорушення – це посадова особа, якій надано такі повноваження згідно зі статтею 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП). 
До таких осіб належать працівники ДСНС, територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів державної податкової служби, а також посадові особи інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та представники громадських формувань, залежно від виду правопорушення.
Матеріалами справи підтверджується, ОСОБА_4 є головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_2 .
При цьому, в порядку передоручення він уповноважений начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 полковником ОСОБА_2 представляти інтереси ІНФОРМАЦІЯ_2 представляти інтереси в судах України (а.с. 23, 25).
Таким чином, головний спеціаліст командування ІНФОРМАЦІЯ_2  ОСОБА_4 має право на складання протоколів про адміністративні правопорушення, передбаченими ст. 210-1 КУпАП.
Щодо доводів позивача, що до матеріалів справи долучені медичні документи ОСОБА_1 , які свідчать про факт знаходження на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, які підтверджують саме неможливість прибуття скаржника у призначений день до ІНФОРМАЦІЯ_2 :
акт дослідження стану здоров`я №37-11/119; 
виписка із медичної карти терапевтичного хворого №636; 
проведення езофагогастродуоденоскопії від 15.07.2024 року; 
виписка із медичної карти стаціонарного хворого, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що протокол №1467 від 26.08.2024 та постанова №1467 від 28.08.2024 складені (відповідно) 26.08.2024 року та 28.08.2024 року. 
При цьому вони встановлюють, що під час перевірки документів в приміщенні  ІНФОРМАЦІЯ_2 військовозобов`язаний ОСОБА_1 не має при собі (не пред`явив за вимогою) військово-обліковий документ (а.с. 5, 6).
Водночас, позивач зазначає про неможливість з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2  02.07.2024 та у період з 16.07.2024 по 17.06.2024 року у зв`язку з перебуванням у лікарні.
При цьому колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що протокол №1467 від 26.08.2024 та постанова №1467 від 28.08.2024 не торкаються таких періодів як 02.07.2024 та з 16.07.2024 по 17.06.2024 року, а зазначають про те, що під час перевірки документів в приміщенні  ІНФОРМАЦІЯ_2 військовозобов`язаний ОСОБА_1 не має при собі (не пред`явив за вимогою) військово-обліковий документ.
Слід зазначити, що позивач не спростовує зазначену інформацію та не вказує, що під час перевірки документів в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 він мав при собі (пред`явив за вимогою) військово-обліковий документ.
Водночас, строк притягнення винної особи до адміністративної відповідальності, встановлений статтею 38 КУпАП, відповідачем дотриманий.
Факт правопорушення підтверджується належними в розумінні ст. 251 КУпАП доказами.
Відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що порушення строку складання протоколу не може слугувати підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення та не може тим самим слугувати підставою для звільнення особи від адміністративної відповідальності.
Стосовно повноважень посадової особи ІНФОРМАЦІЯ_2 на складання протоколу про адміністративне правопорушення та складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, суд апеляційної інстанції зазначає про таке.
Наказом Міністерства оборони України від 01.01.2024 №3 затверджено Інструкцію зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення.
Відповідно до вказаної Інструкції, протокол складає уповноважена посадова особа територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Протокол підписується уповноваженою посадовою особою, яка його склала, та особою, яка притягується до адміністративної відповідальності. За наявності свідків протокол може бути підписано також і цими особами.
Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
У даному випадку постанова №1467 від 28.08.2024 винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_5 , а саме уповноваженою на те посадовою особою згідно з положеннями ст. 235 КУпАП (а.с. 6).
З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при прийнятті вказаної постанови посадові особи діяли в межах повноважень, визначених Законом.
Відповідно до ЗУ «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій
Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.
Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Згідно зі ст. 1 вищезазначеного Закону встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до абзацу шістнадцятого ч. 3 ст. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зміст мобілізаційної підготовки становить, у тому числі, військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно з ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 4 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.
Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підприємства, установи і організації зобов`язані, зокрема, сприяти територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки у їхній роботі в мирний час та в особливий період.
Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII громадяни зобов`язані: 
- з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період;
Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» (затв. Законом України №2105-ІХ від 03.03.2022) на території України оголошено загальну мобілізацію.
Постановою Кабінету міністрів України від 30.12.2022 №1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Порядок №1487). 
Порядок №1487 визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління, військовими частинами Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності.
Військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до ч. 9 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підприємства, установи, організації та заклади освіти незалежно від підпорядкування і форми власності зобов`язані подати до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки на їх вимогу відомості про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військовий облік яких вони здійснюють.
Відповідно до п. 2 Порядку №1487, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави.
Об`єктом адміністративного проступку за ст. 210-1 КУпАП є суспільні відносини у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні законодавства України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (формальний склад). 
Суб`єкт адміністративного проступку як громадяни, так і посадові особи. 
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.
В силу частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, не тільки на відповідача покладається обов`язок довести правомірність своїх дій/рішень, а і на позивача покладається обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції матеріали справи дають підстави для висновку, шо позивачем не доведені обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
При цьому, відповідачем, доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позовних вимог, доведено правомірність дій/рішень відповідача як суб`єкта владних повноважень.
Підстави для звільнення Позивача від адміністративної відповідальності і обмеження усним зауваженням у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення відсутні.
Аналіз причин та умов, які призвели до вчинення адміністративного правопорушення, свідчать про особисте безвідповідальне ставлення позивача до виконання встановлених законодавством обов`язків громадянина України з правил військового обліку, що оцінюється судом критично в умовах необхідності відсічі агресора під час повномасштабного воєнного вторгнення на територію України.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Керуючись 241-245, 250, 286, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20.11.2024 року – залишити без змін.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 06.01.2026 року та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко