ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року 
м. Київ

справа № 240/32727/22
адміністративне провадження № К/990/26313/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж.М., 
суддів - Жука А.В.,
Смоковича М.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2024 (головуючий суддя - Біла Л.М., судді - Гонтарук В.М., Матохнюк Д.Б.)
у справі № 240/32727/22
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Національної поліції в Житомирській області
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування 
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області, яка призвела до ненарахування та невиплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку, тобто виплати належних сум коштів при звільненні зі служби в поліції позивачу відповідно до частини другої статті 117 Кодексу законів про працю України;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області провести нарахування та виплату середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку, тобто виплати належних сум коштів при звільненні зі служби в поліції, а саме за шість місяців позивачу відповідно до частини другої статті 117 Кодексу законів про працю України.
2. На обґрунтування позовних вимог вказує, що наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 09.04.2021 позивача звільнено зі служби в поліції. При звільненні позивачу не виплачено всіх сум, що повинні були бути виплачені в день звільнення, що встановлено судовими рішеннями у справі № 240/28061/21. На виконання судового рішення у справі № 240/28061/21 відповідачем 28.10.2022 проведено повний розрахунок з позивачем. Вказане, за позицією позивача, є підставою для виплати позивачу середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до приписів статті 117 Кодексу законів про працю України. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
3. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19.12.2023 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 14 544 грн 35 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
4. При прийнятті рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскільки остаточний розрахунок відповідачем здійснено не в день звільнення позивача, а з порушенням строків встановлених статтею 116 Кодексу законів про працю України, а тому у відповідача відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України виникає обов`язок по виплаті позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Досліджуючи питання дотримання позивачем строку звернення до суду, суд першої інстанції дійшов висновку про дотримання позивачем тримісячного строку звернення до суду, встановленого статтею 233 Кодексу законів про працю України. 
5. Позивач та відповідач оскаржили рішення суду першої інстанції до суду апеляційної інстанції. 
6. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2024 аапеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області задоволено повністю. Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19.12.2023 скасовано. Адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.
7. Ухвалюючи постанову про залишення позову без розгляду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки спірні правовідносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому застосуванню підлягають положення Кодексу адміністративного судочинства України, як норми спеціального процесуального закону, а тому виснував про неправильне застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень статті 233 Кодексу законів про працю України. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом, та не наведення позивачем поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги 
8. Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 
9. На обґрунтування вимог касаційної скарги позивач вказує про неврахування судом апеляційної інстанції при постановленні рішення висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 23.09.2020 у справі № 640/5645/19 та від 25.05.2023 у справі № 620/3811/22, чим порушено вимоги статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України. За позицією позивача, суд апеляційної інстанції повинен був вжити заходів щодо надання позивачу можливості звернутися із заявою про поновлення пропущеного строку із зазначенням причин пропуску строку. 
Позиція інших учасників справи
10. У відзиві на касаційну скаргу відповідач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. 
Рух касаційної скарги
11. Ухвалою від 18.07.2024 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж.М., суддів - ОСОБА_2, Смоковича М.І. відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .
12. Ухвалою Верховного Суду від 25.12.2025 адміністративну справу призначено до касаційного розгляду в порядку письмового провадження.
13. Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 25.12.2025 № 1623/0/78-25 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 240/32727/22 у зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 24.09.2024 № 2777/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку». 
14. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.12.2025 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючий суддя - Мельник-Томенко Ж.М., суддів: Жука А.В., Смоковича М.І. для розгляду судової справи № 240/32727/22.
Позиція Верховного Суду 
15. Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України і статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.
16. За усталеною практикою Верховного Суду, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, до таких правовідносин має бути застосований спеціальний процесуальний строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України для спорів, пов`язаних зі звільненням з публічної служби.
17. Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
18. Згідно з частиною третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
19. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України). 
20. Статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
21. Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що звернення до адміністративного суду з позовом після закінчення строків, установлених законом, не має безумовним наслідком повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
22. Статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання можливості останньому дати змогу подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини поважності пропущеного строку, аніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними.
23. Отже, вказані правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі (частини третя та четверта статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України).
24. Аналогічні правила Кодекс адміністративного судочинства України розповсюджує й під час перегляду справи в апеляційній та касаційній інстанціях.
25. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 23.09.2020 у справі № 640/5645/19 та від 25.05.2023 у справі № 620/3811/22, на які слушно посилається позивач в обґрунтування вимог касаційної скарги.
26. На неможливість залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду без надання позивачеві можливості заявити клопотання про поновлення такого строку Верховний Суд вказував і у постановах від 11.02.2021 у справі № 140/2046/19, від 10.06.2020 у справі № 620/1715/19, від 23.09.2020 у справі № 640/5645/19, від 03.12.2020 у справі № 817/660/18, від 17.03.2021 у справі № 160/3092/20, від 18.03.2021 у справі № 640/23204/19, від 20.04.2021 у справі № 640/17351/19, від 14.07.2022 у справі № 380/10649/21, від 09.06.2022 у справі № 160/15960/20, від 05.05.2022 у справі № 420/6134/21 і Суд не знаходить підстав застосовувати інший підхід до тлумачення вимог статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду цієї справи.
27. Зокрема, у постанові від 10.11.2022 у справі № 320/11921/20 Верховний Суд дійшов наступних висновків:
«Кодекс адміністративного судочинства України допускає ймовірність виявлення судом факту недотримання строку звернення до суду і після відкриття провадження у справі, внаслідок чого позов може бути залишений без розгляду.
Разом з цим, положення Кодексу адміністративного судочинства України однозначно закріплюють, що у випадку встановлення судом факту пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, такій особі гарантується надання часу для подання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом із наданням доказів поважності причин його пропуску. При цьому, забезпечення реалізації такого права не залежить від інстанції суду, який виявив факт пропуску строку, оскільки такий факт може бути виявлений не лише до відкриття провадження у справі, але й на більш пізніх стадіях судового процесу.
Колегія суддів вважає, що питання причин пропуску строку звернення до суду з позовом, у випадку, коли суд встановив, що такий пропущено позивачем, в обов`язковому порядку має бути з`ясовано судом. У будь-якому випадку позивач має бути обізнаний про виникнення у суду питання щодо дотримання ним строку звернення до суду з позовом задля забезпечення реальної можливості спростувати факт пропуску строку або довести наявність підстав для його поновлення.
Таким чином суд апеляційної інстанції повинен був вжити заходів щодо надання можливості позивачу звернутися із відповідною заявою про поновлення пропущеного строку із зазначенням причин пропуску строку.
Зі змісту оспорюваного судового рішення слідує, що суд апеляційної інстанції не надав можливості позивачу обґрунтувати причини пропуску строку звернення до суду».
28. Такий правовий підхід у застосуванні наслідків пропущення строків звернення до адміністративного суду визначений і у постановах Верховного Суду від 14.07.2022 у справі № 380/10649/21 та від 28.08.2023 у справі № 400/11304/21.
29. Судами встановлено, що повний розрахунок з позивачем проведено відповідачем 28.10.2022, з позовом до суду позивач звернувся в грудні 2022 року.
30. Ухвалою від 20.12.2022 Житомирський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі. На етапі відкриття провадження у справі судом не досліджувалося та не вирішувалося питання дотримання позивачем строку звернення до суду. Реагуючи на клопотання відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду, суд першої інстанції у рішенні від 19.12.2023 вважав, що такий строк не пропущено.
31. Натомість суд апеляційної інстанції, під час апеляційного розгляду, дійшов висновку щодо пропуску позивачем строку звернення до суду та відсутність підстав для визнання пропуску строку поважним.
32. Водночас, враховуючи вищенаведені висновки Верховного Суду, суд апеляційної інстанції повинен був вжити всіх заходів щодо надання можливості позивачу звернутися із відповідною заявою про поновлення пропущеного строку.
33. Втім, зі змісту судового рішення слідує, що суд апеляційної інстанції не надав можливості позивачу обґрунтувати підстави поважності пропуску строку звернення до суду, а висновок про відсутність підстав для визнання пропуску строку поважним зроблено без врахування думки позивача.
34. З огляду на наведене, залишення позову ОСОБА_1 без розгляду з мотивів не наведення поважних та об`єктивних причин пропуску строку, колегія суддів визнає передчасним, оскільки обов`язковою умовою для застосування частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України є залишення позовної заяви без руху за правилами частини першої цієї ж статті.
35. Однак, матеріали справи не містять процесуальних рішень щодо надання можливості позивачу скористатися правом подати заяву, в якій вказати причини (інші причини) поважності пропуску строку звернення до суду.
36. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду, що призвело до постановлення незаконного судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі.
37. Верховний суд додатково зазначає, що суд касаційної інстанції не оцінює причини пропуску строку звернення до суду, проте дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції не повною мірою вирішив питання щодо поважності/неповажності його пропуску.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
38. Відповідно до частини першої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
39. Таким чином, зважаючи на приписи статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись статтями 327, 341, 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
2. Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2024 у справі № 240/32727/22 скасувати. 
3. Справу № 240/32727/22 направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції - Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж.М. Мельник-Томенко 

Судді А.В. Жук

М.І. Смокович