КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 січня 2026 року м. Київ справа №320/31631/25
Київський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді Білоноженко М.А.,
розглянувши у приміщенні суду у м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 )	
до	Адміністрації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26, код ЄДРПОУ 00034039)	
про	визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії	
встановив:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України, у якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо ненадання конкретної та індивідуальної відповіді на моє звернення від 21.05.2025 року;
- визнати протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо неналежного розгляду моєї скарги від 30.05.2025 року;
- зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України надати мені конкретну, індивідуальну та вичерпну письмову відповідь щодо:
- можливості перетину державного кордону України (в обидві сторони) особою з інвалідністю III групи ( ОСОБА_1 ), яка має діючий військово-обліковий документ з відстрочкою від мобілізації до завершення мобілізації та не перебуває у розшуку;
- повного переліку документів, необхідних для такого перетину кордону;
- будь-яких додаткових вимог або обмежень, які можуть вплинути на право позивача перетину державного кордону, з посиланням на конкретні норми законодавства;
- зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України провести належне службове розслідування щодо фактів неналежного розгляду звернення позивача від 21.05.2025 року та скарги від 30.05.2025 року, забезпечивши неупередженість та об`єктивність такого розслідування.
Позов мотивовано тим, що позивачу не надано відповідь на його запит на публічну інформацію, а також не належним чином розглянута скарга щодо бездіяльності яка виразилась у не наданні конкретної та індивідуальної відповіді.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами опрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог, виходячи з того, що на звернення позивача була надана відповідь листом від 28.05.2025 року за №02.3/Б-5521/10157 в межах наданих повноважень, а також наведено норми законодавства, яке регулює порушене позивачем питання. Крім цього, роз`яснено, що повноваження щодо встановлення наявності законних підстав для перетинання державного кордону і надання громадянам України, іноземцям, особам без громадянства дозволу на в`їзд в Україну чи виїзд з її території надані уповноваженим службовим особам Державної прикордонної служби України, які здійснюють процедури прикордонного контролю безпосередньо в пунктах 2 пропуску через державний кордон, та які діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями частини 3 статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
Враховуючи той факт, що провадження відкрито в межах статті 263 КАС України, суд бере до уваги лише позов та відзив у даній справі.
Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, зазначає наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що 21.05.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України із заявою, яка зареєстрована за № 02.3/Б-5521/10157), в якій просив надати офіційну інформацію та роз`яснення щодо:
-наявності/відсутності обмежень на перетин державного кордону України для осіб з інвалідністю III групи відповідно до чинної редакції Постанови КМУ № 57 від 27.01.1995 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" та інших нормативних документів;
-переліку документів, необхідних для перетину державного кордону України особою з інвалідністю III групи в умовах дії воєнного стану; можливих додаткових вимог або обмежень, які можуть вплинути на моє право перетину державного кордону України.
Адміністрацією Державної прикордонної служби України листом від 28.05.2025 року за №02.3/Б-5521/10157 надано відповідь на звернення ОСОБА_1 .
В якій зауважено про норми чинного законодавства які регулюють порушене питання, з якими позивач може самостійно ознайомитись.
30.05.2025 року ОСОБА_1 подав скаргу до Адміністрації Держприкордонслужби щодо неналежного розгляду його попереднього звернення.
Адміністрацією Державної прикордонної служби України листом від 02.06.2025 року за №02.3/Б-5847/10492 за результатом розгляду скарги надано відповідь ОСОБА_1 .
Позивач вважаючи, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність одо неналежного розгляду його звернення, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, в цій справі суд має надати оцінку на предмет правомірності таких дій відповідача, оцінивши їх через призму верховенства права та критеріїв законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині 2 статті 2 КАС України.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вказана норма Основного Закону означає, що діяльність суб`єктів владних повноважень здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом.
Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій (бездіяльності) та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 62/2022 "Про введення воєнного стану в України" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб (затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX), який наразі триває.
Такий стані діяв, як на момент звернення позивача з заявою про надання інформації так і дії на момент ухвалення даного судового рішення.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулює Закон України «Про звернення громадян» ( далі Закон).
Згідно ст.1 Закону громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до ст.15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Згідно ст.20 Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Позивач оскаржує бездіяльність щодо ненадання індивідуальної відповіді на його звернення від 21.05.2025, а також скарги від 30.05.2025.
З даного приводу суд зазначає наступне.
21.05.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України із заявою, яка зареєстрована за № 02.3/Б-5521/10157), в якій просив надати офіційну інформацію та роз`яснення щодо:-наявності/відсутності обмежень на перетин державного кордону України для осіб з інвалідністю III групи відповідно до чинної редакції Постанови КМУ № 57 від 27.01.1995 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" та інших нормативних документів;-переліку документів, необхідних для перетину державного кордону України особою з інвалідністю III групи в умовах дії воєнного стану; можливих додаткових вимог або обмежень, які можуть вплинути на моє право перетину державного кордону України.
Адміністрацією Державної прикордонної служби України листом від 28.05.2025 року за №02.3/Б-5521/10157 надано відповідь на звернення ОСОБА_1 .
Як вбачається з наданої відповіді, наявної в матеріалах справи, позивача повідомлено про те, що ідповідно до абзацу другого пункту 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 № 57 (далі – Правила) у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право особи з інвалідністю за наявності посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідки для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики та одного з документів, зазначених у статті 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», окрім категорії осіб зазначених у пункті 2-14 цих Правил.
Також, проінформовано, що пунктом 17 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, передбачено, що особам чоловічої статі віком від 18 до 60 років у разі відсутності у таких осіб військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) та/або наявності в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про подання таких осіб до розшуку в Національну поліцію уповноважені службові особи підрозділу охорони державного кордону відмовляють їм у перетинанні (на виїзд з України) державного кордону.
Більше того, позивачу роз`яснено, що повноваження щодо встановлення наявності законних підстав для перетинання державного кордону і надання громадянам України, іноземцям, особам без громадянства дозволу на в`їзд в Україну чи виїзд з її території надані уповноваженим службовим особам Державної прикордонної служби України, які здійснюють процедури прикордонного контролю безпосередньо в пунктах пропуску через державний кордон, та які діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.
Оцінивши інформацію наведену у листі-відповіді від 28.05.2025 №02.3/Б-5521/10157, суд зазначає, що позивачу в повній мірі надано запитувану інформацію щодо можливості перетину державного кордону, з урахуванням його особливостей, а саме: при наявності інвалідність III групи ( ОСОБА_1 ), яка має діючий військово-обліковий документ з відстрочкою від мобілізації до завершення мобілізації та не перебуває у розшуку.
Також, суд погоджується з позицією відповідача щодо того, що пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.
Згідно із статтею 7 Закону України «Про прикордонний контроль» паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.
Пунктом 17 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, передбачено, що особам чоловічої статі віком від 18 до 60 років у разі відсутності у таких осіб військово-облікового документа (військово облікового документа в електронній формі) та/або наявності в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про подання таких осіб до розшуку в Національну поліцію уповноважені службові особи підрозділу охорони державного кордону відмовляють їм у перетинанні (на виїзд з України) державного кордону. Повноваження щодо встановлення наявності законних підстав для перетинання державного кордону і надання громадянам України, іноземцям, особам без громадянства дозволу на в`їзд в Україну чи виїзд з її території надані уповноваженим службовим особам Державної прикордонної служби України, які здійснюють процедури прикордонного контролю безпосередньо в пунктах пропуску через державний кордон, та які діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.
Таким чином, право надання дозволу/відмови іноземцям, особам без громадянства та громадянам України у перетині державного кордону України належить уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України, безпосередньо під час проходження процедури прикордонного контролю в пункті пропуску через державний кордон України, а не при зверненні в порядку встановленому Законом України «Про звернення громадян».
Отже, Адміністрація Держприкордонслужби не здійснює відповідні заходи щодо перевірки документів на предмет відповідності вимогам законодавства та не наділена повноваженнями щодо надання відповіді у стверджувальній або заперечувальній формі на питання щодо можливості виїзду за кордон в умовах дії на території України воєнного стану ОСОБА_1 .
Як вірно зауважено представником відповідача, що перевірка паспортних та підтверджуючих документів уповноваженою службовою особи Держприкордонслужби проводиться саме в час перетину державного кордону, та не може охоплювати майбутній час.
Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині щодо визнання протиправною бездіяльність Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо ненадання конкретної та індивідуальної відповіді на моє звернення від 21.05.2025 року, визнання протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо неналежного розгляду моєї скарги від 30.05.2025 року та зобов`язання Адміністрацію Державної прикордонної служби України надати мені конкретну, індивідуальну та вичерпну письмову відповідь щодо: - можливості перетину державного кордону України (в обидві сторони) особою з інвалідністю III групи ( ОСОБА_1 ), яка має діючий військово-обліковий документ з відстрочкою від мобілізації до завершення мобілізації та не перебуває у розшуку; - повного переліку документів, необхідних для такого перетину кордону; - будь-яких додаткових вимог або обмежень, які можуть вплинути на право позивача перетину державного кордону, з посиланням на конкретні норми законодавства.
Згідно з Порядком проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 08.11.2021 №815, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.01.2022 за № 39/37375 службове розслідування призначається письмовим наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби. Інші посадові особи можуть звертатися з клопотанням за підпорядкованістю про призначення службового розслідування. Голова Державної прикордонної служби України може призначати службове розслідування безпосередньо або доручати його призначення підпорядкованим начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби.
Статтею 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Як вбачається із зазначеного, прийняття рішення про проведення службового розслідування є правом командира, а не обов`язком, крім випадків виявлення фактів завдання шкоди, отримання припису Національного агентства з питань запобігання корупції або подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції, установлення фактів дискримінації.
Враховуючи зазначені положення законодавства, беручи до уваги, що суб`єктами владних повноважень розглянуто та надано відповідь на звернення позивача з дотриманням порядку, зокрема, щодо передання заяви на розгляд належному суб`єкту, передбаченого Законом України «Про звернення громадян», у межах п`ятнадцяти днів, що підтверджується листом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 28.05.2025 року за №02.3/Б-5521/10157, а також щодо розгляду скарги листом від 02.06.2025 року за №02.3/Б-5847/10492, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача щодо зобов`язання Адміністрацію Державної прикордонної служби України провести належне службове розслідування щодо фактів неналежного розгляду звернення позивача від 21.05.2025 року та скарги від 30.05.2025 року, забезпечивши неупередженість та об`єктивність такого розслідування.
Водночас, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. (ч. 1 ст. 5 КАС України).
Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оскарження останнього.
З аналізу викладеного вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
У зв`язку із викладеним, у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права. Суд позбавлений можливості задовольняти вимоги, які не підтвердженні належними доказами.
Отже, судовому захисту підлягає лише дійсне порушене право.
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На виконання цих вимог позивачем не доведено належними та допустимими доказами протиправність дій відповідача.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є не обґрунтованим та не підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд –
в и р і ш и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Адміністрації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26, код ЄДРПОУ 00034039) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Білоноженко М.А.