РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

02 лютого 2026 року 	м. Рівне	№460/21805/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Військової частини НОМЕР_1 	
 	про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про
визнання протиправним та скасування наказу про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини № НОМЕР_2 від 27.10.2025;
визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення за 27.09.2025 та зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення за 27.09.2025;
визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати щомісячної премії та додаткової винагороди за вересень 2025 року та зобов`язання нарахувати та виплатити щомісячну премію та додаткову винагороду за вересень 2025 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з листопада 2024 року проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Повідомлено, що 26.09.2025 позивач перебував у зоні ведення бойових дій та помітивши пропущений виклик від оперативного чергового відразу прибув на КП бригади з доповіддю. Однак згідно з оскаржуваним наказом від 27.10.2025 його притягнуто до дисциплінарної та матеріальної відповідальності. Вважає дії відповідача щодо прийняття вказаного наказу і невиплати належного грошового забезпечення протиправними і такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому просив позов задовольнити повністю.
Ухвалою суду від 02.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що в проведеному службовому розслідуванні, призначеному за наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 29.09.2024 №7717, встановлені достатні факти та обставини для прийняття законного і обґрунтованого рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Вважає, що у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, а тому просив у задоволенні позову відмовити.
Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши заяви по суті, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №42 від 11.02.2024 капітан ОСОБА_1 , призначений на посаду старшого оперативного чергового відділення бойового управління командного пункту штабу, ВОС-0210003, вважається таким, що зарахований на всі види забезпечення, справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків з 11.02.2024.
Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №146 від 10.04.2025 майор ОСОБА_1 , призначений на посаду командира танкового батальйону Військової частини НОМЕР_1 , ВОС-0211003, вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання посадових обов`язків з 10.04.2025. 
За змістом витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №464 від 27.09.2025 майор ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину 27.09.2025. Військовослужбовця знято з усіх видів забезпечення з 27.09.2025 і повернуто 28.09.2025.
Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 27.09.2025 №7717 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 . Результати службового розслідування затверджені наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №5116 від 27.10.2025.
Згідно з вказаним наказом під час проведення службового розслідування було встановлено, що 26.09.2025 о 23:00 год командир танкового батальйону військової частини НОМЕР_3 майор ОСОБА_1 отримав наказ від командира військової частини НОМЕР_1 прибути на командний пункт військової частини НОМЕР_1 . Військовослужбовець повинен був прибути до 00:30 27.09.2025. Станом на 00:30 27.09.2025 майор ОСОБА_1 на командний пункт військової частини не з`явився. На час доповіді місцезнаходження майора ОСОБА_1 невідоме. На телефонні дзвінки не відповідав, абонент знаходився у мережі, але слухавку ніхто не підіймав. Для пошуку військовослужбовця були здійснені телефонні дзвінки на його телефон через мобільну та інтернет мережі, які результатів не дали. Зброя та боєприпаси, які закріплені за майором ОСОБА_1 , знаходяться в підрозділі. 27.09.2025 о 07:45 майор ОСОБА_1 самостійно прибув на командний пункт Військової частини НОМЕР_1 . Поважних причин його відсутності у військовій частині - не встановлено. Станом на момент завершення службового розслідування майор ОСОБА_1 знаходиться на території Військової частини НОМЕР_1 та виконує посадові обов`язки. На підставі викладеного, відповідач дійшов висновку, що ОСОБА_1 без попереднього повідомлення (дозволу) відповідних командирів (начальників), самовільно залишив військову частину та був незаконно відсутній на військовій службі з 00:30 год 27.09.2025 по 07:45 год 27.09.2025 (менше трьох діб), отже військовослужбовець вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
У зв`язку з цим, наказано, зокрема:
- накласти дисциплінарне стягнення «сувора догана» на майора ОСОБА_1 , відповідно до п.«в» ст.48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України за порушення вимог статей 1 та 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та статей 11, 12, 14, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме за самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 та відсутність на службі без законних (поважних) причин з 00:30 год 27.09.2025 по 07:45 год 27.09.2025.
- на підставі п.5 розділу XVI та п.15 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил 3 України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 та Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 № 168, не включати майора ОСОБА_1 до рапортів про преміювання та додаткову винагороду за місяць незаконної відсутності на військовій службі, а саме за вересень 2025 року; 
- врахувати порушення майором ОСОБА_1 військової дисципліни та притягнення його до дисциплінарної відповідальності при поданні рапорту на виплату премії за місяць, у якому буде застосовано стягнення за порушення військової дисципліни;
- на підставі п.15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, не виплачувати грошове забезпечення майору ОСОБА_1 за день самовільного залишення військової частини, а саме за 27.03.2025;
- на підставі п.1.4. Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони від 10.04.2009 № 170 не включати день самовільної відсутності на службі, а саме 27.09.2025 до загального строку служби майора ОСОБА_1 .
Вважаючи протиправними такі дії відповідача та наказ про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується і виходить з такого.
Згідно з ст.17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого в подальшому була неодноразово продовжена та наразі триває.
Воєнний стан в розумінні положень ст.1 Закону України “Про правовий режим воєнного стану” від 12.05.2015 №389-VIII - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Окрім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 “Про загальну мобілізацію” постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно зі ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пунктів першого - четвертого статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
За приписами пункту шостого статті 9 Закону №2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.
Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 за № 745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).
За змістом пункту 3 розділу І Порядку №260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Пунктами 14-15 Розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.
Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Таким чином, військовослужбовцям за час проходження військової служби виплачується грошове забезпечення. Виплата грошового забезпечення також зберігається за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти. Поряд з цим, вказане правило не поширюється на осіб, які самовільно залишили військові частини (місця служби).
Як встановлено судом, з листопада 2024 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , де отримував грошове забезпечення.
Відповідач стверджує, що ОСОБА_1 згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №464 від 27.09.2025 вважається таким, що 27.09.2025 самовільно залишив військову частину, а тому вирішено за 27.09.2025 не виплачувати позивачу грошове забезпечення, не включати його до рапортів про преміювання та додаткову винагороду за вересень 2025 року та не зараховувати цей день до загального строку служби.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут). Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року №548-XIV також затверджено статут Внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до ст. 11 якого необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Відповідно до ст.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
За змістом статей 28-30 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.
Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Згідно зі ст.26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України “Про оборону України”, дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Пунктом 84 Дисциплінарного статуту встановлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Відповідно до ч.1 ст.85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Частиною четвертою статті 85 Дисциплінарного статуту встановлено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Відповідно до п.4 Розділу ІІ Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 29 листопада 2018 року №604, доповіді та донесення про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, командири (начальники) військових частин надають своїм прямим начальникам за підпорядкованістю (керівники державних підприємств - керівнику структурного підрозділу Міністерства оборони України, на який покладено функціональне управління цим підприємством), повідомляють начальника органу управління Військової служби правопорядку та керівника відповідної спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, у зоні діяльності яких військова частина виконує завдання за призначенням.
Доповіді та донесення надаються:
- негайно (протягом 15 хвилин) після отримання інформації про подію, кримінальне правопорушення, адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією,- усно (у доповіді мають зазначатися умовне найменування, пункт дислокації та підпорядкованість військової частини, дата і час скоєння правопорушення, стислий зміст, обставини та місце скоєння (вчинення), ким виявлено правопорушення, заподіяні матеріальні збитки, загибель, поранення людей, демографічні дані учасників, військове звання, прізвище, ім`я, по батькові командира військової частини, номери телефонів для уточнення інформації);
- про обставини вчинення події, кримінального правопорушення - за формою, наведеною в додатку 1 до цієї Інструкції; адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією,- за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції,- письмово протягом доби з моменту надання усної доповіді про подію, кримінальне правопорушення, адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією. У разі вчинення військового адміністративного правопорушення завірена копія протоколу про військове адміністративне правопорушення протягом 5 діб надсилається до органу управління Військової служби правопорядку та до спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, у зоні діяльності яких військова частина виконує завдання за призначенням.
У разі скоєння підлеглим військовослужбовцем кримінального правопорушення командир (начальник) військової частини протягом робочого дня письмово повідомляє про це керівника відповідного органу досудового розслідування (з урахуванням підслідності, визначеної статтею 216 Кримінального процесуального кодексу України), начальника органу управління Військової служби правопорядку та керівника відповідної спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, у зоні діяльності яких військова частина виконує завдання за призначенням.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначаються Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 608 від 21.11.2017, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі - Порядок № 608).
Так, на підставі п.1 Розділу 2 Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі, зокрема: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.
Пунктом 1 розділу ІІІ вказаного порядку встановлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Розділом V Порядку №608 врегульовано, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.
В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.
Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Відповідно до пунктів 1, 4 розділу VІ Порядку, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.
За змістом акту службового розслідування, затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №5116 від 27.10.2025, ОСОБА_1 без попереднього повідомлення (дозволу) відповідних командирів (начальників), самовільно залишив військову частину та був незаконно відсутній на військовій службі з 00:30 год 27.09.2025 по 07:45 год 27.09.2025.
Так, відповідно до довідки-доповіді командира військової частини НОМЕР_1 від 27.09.2025, долученої до акту службового розслідування «з доповіді старшого оперативного чергового відділення напрямків командного пункту штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 стало відомо, що 26.09.2025 о 23:00 командир танкового батальйону майор ОСОБА_1 отримав наказ від командира військової частини НОМЕР_1 прибути на ОКП бригади, однак станом на 02:30 27.09.2025 він на ОКП бригади не з`явився. На даний час його місцезнаходження невідоме, на телефонні дзвінки він не відповідає, абонент знаходиться в мережі, але слухавку ніхто не підіймає. Для пошуку військовослужбовця були здійснені телефонні дзвінки на його телефон через мобільну та інтернет мережі, які результатів не дали».
У письмових поясненнях від 09.10.2025 старший оперативний черговий відділення оперативних чергових командного пункту штабу військової частини ОСОБА_2 повідомив, що близько 22:58 год отримав вказівку від командира бригади викликати командира танкового батальйону майора ОСОБА_1 на ОКП. О 23:00 год він подзвонив майору ОСОБА_1 на особистий номер через месенджер WhatsApp, викликав на ОКП і уточнив, скільки йому потрібно часу аби приїхати, на що отримав відповідь близько півтори години. Вказано, що станом на 00:30 год 27.09.2025 ОСОБА_1 не прибув, тому він здійснив дзвінок на особистий номер позивача через месенджер WhatsApp, відповідь на який вже не отримав. В подальшому здійснив ще декілька дзвінків о 00:50 год, 01:06 год, 01:43 год, проте на телефонні дзвінки позивач вже не відповідав. За викликом командира бригади на ОКП так і не з`явився. Намагаючись встановити зв`язок з майором ОСОБА_1 також дзвонив на КСП танкового батальйону, де черговий повідомив, що він вибув із КСП і зв`язку з ним немає. Зазначено, що станом на 02:00 год 27.09.2025 ОСОБА_1 на ОКП не з`явився і на зв`язок не виходив, а тому близько 02:30 год він здійснив доповідь про подію заступнику командира військової частини з психологічної підтримки персоналу – начальнику відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 підполковнику ОСОБА_3 , який в цей час також знаходився на ОКП бригади.
Начальник відділення оперативних чергових командного пункту штабу військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_4 у письмових поясненнях, відібраних в ході службового розслідування 09.10.2025, повідомив, що 26.09.2025 заступив на чергування на ОКП. Вказав, що під час чергування близько 23:00 год поступила вказівка командира військової частини НОМЕР_1 викликати командира танкового батальйону майора ОСОБА_1 на ОКП бригади, у зв`язку з чим оперативним черговим майором ОСОБА_2 одразу було здійснено телефонний дзвінок майору ОСОБА_1 , з якого він чув, як оперативний черговий повідомив майору ОСОБА_1 , що він має прибути на ОКП бригади якнайшвидше і уточнив, скільки часу на це йому потрібно. Зазначив, що з розмови майора ОСОБА_2 почув, що майор ОСОБА_1 повідомив, що йому потрібно близько півтори години, щоб приїхати на ОКП бригади. Станом на 00:30 год 27.09.2025 майор ОСОБА_1 не прибув. Після цього, оперативним черговим майором ОСОБА_2 було здійснено декілька дзвінків на особистий номер позивача через месенджер WhatsApp, відповідь на який вже не отримав. На телефонні дзвінки майор ОСОБА_1 вже не відповідав, за викликом командира бригади на ОКП так і не з`явився. Намагаючись встановити зв`язок з позивачем оперативний черговий також дзвонив на КСП танкового батальйону, де черговий повідомив, що майор ОСОБА_1 вибув із КСП і зв`язку з ним немає. Станом на 02:30 год 27.09.2025 майор ОСОБА_1 на ОКП не з`явився і на зв`язок не виходив. 27.09.2025 о 07:00 год відбулася перезміна чергових. До часу перезміни чергових майор ОСОБА_1 до ОКП не прибував.
Таким чином, висновки акту службового розслідування ґрунтуються лише на письмових поясненнях, відібраних в ході службового розслідування 09.10.2025 та які фактично ідентичні за своїм змістом, і довідки-доповіді командира військової частини НОМЕР_1 від 27.09.2025. 
Поряд з цим, жодних доказів на підтвердження обставин, зазначених у цих поясненнях, зокрема, щодо відання позивачу наказу прибути на ОКП бригади, ні матеріали службового розслідування, здійснення будь-яких заходів щодо розшуку та встановлення місця знаходження позивача ні матеріли справи не містять. 
Більше того, у матеріалах службового розслідування наявні суперечності щодо суб`єкта, хто віддавав ОСОБА_1 наказ – командир бригади (як зазначає у своїх поясненнях ОСОБА_2 ) чи командир військової частини НОМЕР_1 (як про це зазначено у письмових поясненнях ОСОБА_4 та довідці-доповіді командира військової частини НОМЕР_1 ).
Водночас, згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 04.10.2025 слідує, що 26.09.2025 o 23:00 год йому зателефонував оперативний черговий і запитав де він перебуває, проте, інформації, що він повинен прибути на КП бригади не повідомив. Зазначено, що перед цим, 26.09.2025 близько 22:30 год позивач спілкувався з командиром бригади, проте, жодних вказівок прибути на КП бригади він не отримував. Повідомлено, що після розмови з оперативним черговим він ліг спати у будинку, де тимчасово проживає у населеному пункті Сумської області. Дзвінків від оперативного чергового у проміжок часу з 00:30 по 02:00 27.09.2025 та чергового з КСП танкового батальйону він не чув. Пояснив це з можливими перебоями в роботі Starlink. Вказав, що 27.09.2025 о 05:49 год, коли позивач прокинувся і побачив пропущені дзвінки від оперативного чергового, то одразу зателефонував йому. В свою чергу, оперативний черговий повідомив, що його очікував підполковник ОСОБА_5 з представником ВСП і що його подали в СЗЧ. Зазначив, що 27.09.2025 о 06:42 год зателефонував оперативний черговий і сказав прибути на КП бригади за вказівкою командира бригади та орієнтовно 27.09.2025 о 07:45 год позивач прибув на КП бригади і доповів командиру бригади, що він на місці. Після цього командир дав вказівку подати доповідь про його повернення із СЗЧ. 
Також у своїх поясненнях позивач повідомив, що у будинку, де він тимчасово проживає, також проживає головний сержант 1 танковий роти військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_6 , який може підтвердити, що з вечора 26.09.2025 по ранок 27.09.2025 позивач знаходився у місці тимчасового проживання. Однак, у матеріалах службового розслідування відсутні докази відібрання посадовими особами відповідача пояснення у вказаної особи у ході службового розслідування, зокрема, з метою спростування чи підтвердження доводів позивача щодо його місця перебування у спірний період. 
Встановлені обставини справи в сукупності дають підстави для висновку, що позивач не переховувався, не мав наміру не повертатись у розташування, відразу прибув до КП бригади як дізнався про таку вказівку, а тому його дії не можна розглядати в контексті самовільного залишення військової частини. Відповідачем не доведено, що факт самовільного залишення військової частини позивачем з 00:30 год 27.09.2025 по 07:45 год 27.09.2025 був підтверджений в ході службового розслідування належними доказами.
З огляду на наведене, суд вважає, що наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №5116 від 27.10.2025 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини майором ОСОБА_7 » не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, є протиправним і підлягає скасуванню, що, як наслідок, свідчить про відсутність підстав для припинення виплати позивачу грошового забезпечення за 27.09.2025, премії та додаткової винагороди за вересень 2025 року.
За таких обставин, для належного і повного захисту і відновлення порушеного права відповідача слід зобов`язати здійснити нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення за 27.09.2025, а також премії та додаткової винагороди за вересень 2025 року.
Водночас, щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача, суд зауважує, що ненарахування і невиплата грошового забезпечення за 27.09.2025, щомісячної премії та додаткової винагороди за вересень 2025 року, відбулося на виконання наказу №5116 від 27.10.2025, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.
За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування своєї позиції та не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах. Водночас, доводи позивача частково відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.
З огляду на викладене, позов слід задовольнити частково.
Правові підстави для застосування положень ст.139 КАС України у суду відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №5116 від 27.10.2025 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини майором ОСОБА_7 ».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за 27.09.2025, премії та додаткової винагороди за вересень 2025 року.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 02 лютого 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ) 
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 ) 

Суддя       Д.П. Зозуля