Провадження № 3/679/12/2026
Справа № 679/1085/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

23 січня 2026 року місто Нетішин

Суддя Нетішинського міського суду Хмельницької області Грибанова Л.О., розглянувши адміністративний матеріал, наданий ВнП №2 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Нетішин Шепетівського району Хмельницької області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , не працюючої, зареєстрованої та проживаючої у АДРЕСА_1 ,
за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.175-1 ч.1 КУпАП, –

встановив:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №415417 від 16 липня 2025 року (а.с.1) вбачається, що 16 липня 2025 року, приблизно о 20:20 годин, по вулиці Енергетиків міста Нетішин, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 , будучи неповнолітньою особою, курила електронну сигарету.
В обґрунтування доведеності провини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.175-1 ч.1 КУпАП, ВнП №2 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області надано:
– письмові пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 від 16 липня 2025 року (а.с.2), зі змісту яких вбачається, що 16 липня 2025 року, приблизно о 20:20 годин, перебуваючи на території спортивного комплексу, по вулиці Енергетиків міста Нетішин, курила електронну сигарету,
– витяг з паспорту громадянина України/ІD-картки № НОМЕР_2 , дата видачі 07 червня 2022 року, з терміном дії – до 07 червня 2026 року, орган, що видав, – 6812, який підтверджує, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , і, відповідно, є особою неповнолітнього віку.
У судове засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 , будучи своєчасно та належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, – не з`явилася, скерувавши до суду відповідну заяву щодо проведення судового розгляду провадження за її відсутності, визнавши обставини, викладені у протоколі (вх. №4493/25 від 31 липня 2025 року).
Суд, дослідивши матеріали справи, скеровані ВнП №2 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.175-1 ч.1 КУпАП, і, оцінюючи надані докази, в їх сукупності, приходить до висновку, що, в даному випадку, – відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.175-1 ч.1 КУпАП.
У відповідності до положень ст.1 КУпАП – завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення – є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
І провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ст.7 ч.2 КУпАП).
Тож, ніхто не може бути підданий заходу впливу, в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом, що повністю резюмується з положеннями ст.62 Конституції України, відповідно до якої – особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, і ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У відповідності до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року – кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
ЄСПЛ у рішенні від 10 лютого 1995 року (справа «Allenet de Ribemont v. France») наголосив, що принцип презумпції невинуватості – перш за все гарантія процесуального характеру по кримінальним справам, однак сфера застосування зазначеного принципу значно ширша: він обов`язковий не тільки для кримінального судочинства, що вирішує питання обґрунтованості обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
За змістом ст.8 Конституції України – в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Кожен, чиї права та свободи, визнані у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року «Право на ефективний засіб правового захисту»).
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.280 КУпАП).
І завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення – є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також, виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).
Основним документом, призначеним для фіксації юридичного факту адміністративного правопорушення, є протокол про адміністративне правопорушення, при цьому, для кожного виду адмінправопорушення, передбаченого КУпАП, в залежності від органу (посадової особи), якому підвідомче правопорушення, існує своя форма адмінпротоколу, зразки якого вміщуються в Інструкціях/Положеннях/Порядках оформлення матеріалів у справах про адміністративні правопорушення.
Тож, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення), місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи, і, якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це, також, зазначається в протоколі (ст.256 ч.1 КУпАП).
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Так, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст.9 ч.1 КУпАП).
Водночас, адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені КУпАП, настає, якщо ці порушення, за своїм характером, не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
При цьому, склад адміністративного правопорушення (проступку) включає в себе ознаки, які об`єднуються в чотири групи (елементи), що характеризують: об`єкт адміністративного проступку, об`єктивну сторону проступку, суб`єкт адміністративного проступку, суб`єктивну сторону проступку, і являють собою нерозривну єдність, наявність яких обов`язкова для кваліфікації конкретного діяння, і у випадку, коли хоча б один з елементів відсутній або ж – не відповідає тим властивостям, що передбачені відповідною статтею Особливої частини КУпАП, – діяння адміністративним правопорушенням (проступком) не являється.
Тож, адміністративне правопорушення – це вчинок, який має форму дії або бездіяльності, проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, і саме наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності.
Приписи ст.175-1 КУпАП визначають відповідальність за куріння тютюнових виробів у заборонених місцях.
Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.175-1 ч.1 КУпАП, – є суспільні відносини у сфері охорони здоров`я, забезпечення пожежної безпеки та громадського порядку.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.175-1 ч.1 КУпАП, – виражається у курінні тютюнових виробів у місцях, де це заборонено законом, як приклад, у кафе, барах, ресторанах, на зупинках, у під`їздах, на дитячих майданчиках, тощо (формальний склад).
Суб`єкт адміністративного проступку, передбаченого ст.175-1 ч.1 КУпАП, – загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16- річного віку).
Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.175-1 ч.1 КУпАП, – визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.
Водночас, наданий до суду матеріал щодо вчинення з боку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.175-1 ч.1 КУпАП, в тому числі, і доданий до останнього безпосередньо протокол серії ВАД №415417 від 16 липня 2025 року (а.с.1), – у фабулі якого мова йдеться про те, що – 16 липня 2025 року, приблизно о 20:20 годин, по вулиці Енергетиків міста Нетішин, ОСОБА_1 , будучи неповнолітньою особою, курила електронну сигарету, – не містить жодних доказів, які б з достеменністю підтверджували, що ОСОБА_1 , являючись особою неповнолітнього віку, здійснювала куріння тютюнових виробів у заборонених місцях, що саме і становить об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст.175-1 ч.1 КУпАП, оскільки, поняття «тютюнові вироби» та «електронна сигарета» – це не тотожні дефініції та слова-синоніми.
Куріння тютюнових виробів – це дії, що призводять до згорання тютюнових виробів, у результаті чого утворюється тютюновий дим, який виділяється в повітря та вдихається особою, яка їх курить, при цьому, тютюнові вироби – сигарети з фільтром або без фільтру, цигарки, сигари, сигарили, а також, люльковий, нюхальний, смоктальний, жувальний тютюн та інші вироби з тютюну чи його замінників для куріння, нюхання, смоктання чи жування, які впливають на фізіологічний стан людини під час вживання.
Електронна сигарета – це виріб, який може бути використаний для споживання (вдихання) парів, що утворюються внаслідок нагрівання компонентами такого виробу рідин, при цьому, рідини, що використовуються в електронних сигаретах, – рідкі суміші хімічних речовин, що містять або не містять нікотин, які використовуються для створення пари в електронних сигаретах та містяться, зокрема, в картриджах, заправних контейнерах та інших ємностях.
Так, з 01 січня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обмеження обігу підакцизних товарів, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння та посилення контролю за продажем таких товарів» за №1019-IX від 02 грудня 2020 року, який прирівняв пристрої для нагрівання тютюну (IQOS, glo, тощо) до тютюнових виробів, обмеживши їх продаж неповнолітнім, заборонивши куріння у громадських місцях та встановивши ліцензування обігу, посиливши контроль за обігом підакцизних товарів.
Тож, положеннями означеного закону – пристрої для споживання тютюнових виробів без їх згоряння визначені як тютюнові вироби, а також, – заборонено продаж пристроїв для нагрівання тютюну, електронних сигарет та рідин до них особам, які не досягли 18 років, в тому числі, і – куріння/використання пристроїв для нагрівання тютюну заборонено у громадських місцях (ресторани, офіси, громадський транспорт, тощо) нарівні зі звичайними сигаретами, та – введено вимоги щодо ліцензування роздрібної/оптової торгівлі і маркування упаковки (попередження про шкоду здоров`ю).
Однак, зміни до ст.175-1 КУпАП, яка встановлює відповідальність за куріння тютюнових виробів у заборонених місцях, в частині доповнення диспозиції норми – термінами «електронна сигарета» та «пристрої для споживання тютюнових виробів без їх згоряння» – внесено не було.
Відповідно, і притягнути до відповідальності за куріння тютюнових виробів у заборонених місцях осіб, які курять електронні сигарети та інші пристрої в цих місцях, – не вбачається можливим, приймаючи до уваги понятійне визначення термінів «тютюнові вироби» та «електронна сигарета», що не є тотожним поняттям у розумінні діючого законодавства.
Отже, як вбачається з матеріалів справи – будь-які ґрунтовні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення з боку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.175-1 ч.1 КУпАП, за вказаних у протоколі обставин, – відсутні, і під час судового розгляду – до суду не надано, так як, і зміст протоколу серії ВАД №415417 від 16 липня 2025 року, і зміст письмових пояснень ОСОБА_1 свідчать лише, що остання, лише 16 липня 2025 року, приблизно о 20:20 годин, по вулиці Енергетиків міста Нетішин, будучи неповнолітньою особою, курила електронну сигарету, і жодним чином не підтверджують куріння тютюнових виробів, що має бути встановлено, у відповідності до положень ст.251 ч.2 КУпАП, приписами якої визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП, оскільки, факт визнання особою (правопорушником) події правопорушення – не звільняє особу, уповноважену на складання протоколу, яка виявила факт правопорушення, від доведення правомірності притягнення до адміністративної відповідальності, і деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (рішення від 25 липня 2000 року (справа «Маттоціа проти Італії»), при цьому, суд не має права самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
До того ж, відповідно до практики ЄСПЛ, – вина особи повинна бути обґрунтована доказами, і така доведеність провини може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто, таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки, наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року (справа «Ireland v. the United Kingdom»), критерій доведення якого – «поза розумним сумнівом» застосовує ЄСПЛ що при оцінці доказів (рішення від 21 липня 2011 року (справа «Коробов проти України»).
І, у зв`язку з тим, що у судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів, які б достеменно б свідчили про те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 за визначених у протоколі обставин, здійснила куріння тютюнових виробів у забороненому місці, як цього вимагає об`єктивна сторона інкримінованого адміністративного проступку, і, як наслідок, встановлювали б в діях причетної особи наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ст.175-1 ч.1 КУпАП, в тому числі, і винність у його вчиненні, суд, – надаючи оцінку вказаним обставинам в їх сукупності, у відповідності до завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення, визначених ст.245 КУпАП, якими, зокрема, – є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, – вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.175-1 ч.1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , – підлягає закриттю, так як, згідно положень ст.247 КУпАП, – провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате – підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, оскільки, виходячи з загальноприйнятого принципу, закріпленому, в тому числі, і у ст.62 Конституції України, – усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, звинувачення та докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини в контексті усталеної практики ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, наголосив, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, і, хоча ст.6 п.1 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення, і питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», №4909/04, §58, рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «RuizTorija v. Spain», №303-А, §29).
Таким чином, суд, підсумовуючи вищенаведене, і, відповідно, оцінюючи наявні докази, – за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, вважає, що в діях ОСОБА_1 – відсутній склад інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.175-1 ч.1 КУпАП, що підтверджується здобутими та дослідженими у судовому засіданні об`єктивними даними, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що підлягають доказуванню і відповідають адміністративному правопорушенню, визначеному Особливою частиною КУпАП, оскільки, відсутність законодавчо визначеної адміністративної відповідальності щодо вживання електронних сигарет та інших пристроїв для електричного нагрівання та створення пари в електронних сигаретах у заборонених місцях на рівні із традиційними тютюновими виробами, виключає можливість притягнення до відповідальності за куріння тютюнових виробів у заборонених місцях – осіб, які курять електронні сигарети та застосовують вищезазначені пристрої в цих місцях.
Питання щодо сплати судового збору, у зв`язку з закриттям справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст.175-1 ч.1 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 , – вирішенню не підлягає, оскільки, у відповідності до вимог ст.40-1 КУпАП, – судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення.
Речові докази у справі – відсутні.
На підставі вищевказаного, керуючись ст.175, ст.247 ч.1 п.1), ст.251, ст.252, ст.284, ст.289, ст.294 КУпАП, суд –

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.175-1 ч.1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , – закрити, на підставі ст.247 ч.1 п.1) КУпАП, за відсутності події і складу вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст.175-1 ч.1 КУпАП.
Постанову може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення до Хмельницького апеляційного суду через Нетішинський міський суд.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: