Справа № 164/499/25 	Головуючий у 1 інстанції: Токарська І. С. 	
Провадження № 22-ц/802/65/26  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 17 вересня 2025 року,
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2025 року  ОСОБА_1  звернулась до суду із зазначеним позовом.
Покликалась на те, що з 22 березня 2022 року перебувала з відповідачем  ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 29 січня 2024 року. 
У шлюбі у них  ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 , на утримання якої відповідач на підставі судового наказу, виданого Маневицьким районним судом Волинської області 07 вересня 2023 року, на її користь як стягувача сплачує аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів свого заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 04 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
Крім того, позивач вказувала, що малолітня дочка проживає з нею, а сама вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення останньою трирічного віку та інших джерел доходу, як крім соціальних виплат, не має.
Враховуючи наведені обставини, а також те, що відповідач  ОСОБА_2 офіційно працевлаштований у військовій частині та отримує грошове забезпечення, а тому в змозі сплачувати аліменти на її утримання, позивач  ОСОБА_1  просила суд ухвалити рішення, яким стягувати щомісячно з останнього аліменти на її утримання починаючи з дня подання позову і до досягнення їх дочкою  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу).
Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 17 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, дійшов хибного висновку про недоведеність позивачем факту проживання дитини разом із нею та можливість відповідача сплачувати аліменти.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.
За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження того, що дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проживає разом із нею, а також належних доказів щодо можливості відповідача надавати їй фінансову допомогу як матері їх спільної дитини, яка, крім того, на момент ухвалення судом рішення вже досягла трирічного віку.
Однак, погодитись із зазначеними висновками суду першої інстанції не можна з таких підстав.
Встановлено, що з 22 березня 2022 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 29 січня 2024 року в справі № 164/1683/23 (а. с. 3-4).
У шлюбі в них  ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка  ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18 серпня 2023 року, виданого повторно Вараським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а. с. 5).
З наявних в матеріалах справи витягів з Реєстру Маневицької територіальної громади вбачається, що малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 6, 7).
Також встановлено, що на підставі судового наказу, виданого Маневицьким районним судом Волинської області 07 вересня 2023 року у справі № 164/1684/23, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_6 стягуються аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 04 вересня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття (а. с. 8).
Відповідно до копії довідки № 219 від 24 лютого 2025 року, виданої Управлінням соціальної та ветеранської політики Камінь-Каширської РДА, позивач  ОСОБА_1 отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в сумі 860 гривень щомісячно (а. с. 9).
Крім того, із наявної в матеріалах справи копії посвідчення, серія НОМЕР_2 , виданого 07 червня 2023 року командиром військової частини НОМЕР_3 на ім`я відповідача ОСОБА_2 , встановлено, що останній перебуває на військовій службі в Національній гвардії України (а. с. 17).
Згідно зі статтею 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
У відповідності до статті 80 СК України, у разі визначення розміру аліментів одному із з подружжя за рішенням суду, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Згідно з вимогами частини четвертої статті 84 цього Кодексу право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу (Постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19).
Із системного аналізу наведених правових норм та практики Верховного Суду слідує, що у дружини - матері, з якою проживає дитина, право на отримання аліментів на своє утримання від чоловіка - батька дитини виникає за сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їхньою спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів для надання матеріальної допомоги (аліментів). При цьому, таке право не залежить від того чи дружина працює та від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання до суду доказів того, що матір, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти їй належить незалежно від цієї обставини.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).
Отже, встановивши ті обставини, що спільна дитина сторін спору, яка не досягла трирічного віку, проживає з матір`ю ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні, відповідач ОСОБА_2 є фізично здоровою, працездатною особою, на своєму утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб не має, офіційно працевлаштований, будь-яких доказів того, що його матеріальний стан значно погіршиться після сплати аліментів на бувшу дружину ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надав, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з останнього аліментів на утримання позивача.
Разом з тим, заявлений позивачем розмір аліментів, які остання просить стягувати з відповідача на свою користь, апеляційний суд вважає завищеним.
Зокрема, визначаючи розмір аліментів, які слід стягувати на користь позивача ОСОБА_1 , колегія суддів враховує ту обставину, що з відповідача ОСОБА_2 на підставі судового наказу вже стягуються аліменти на малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від його доходу, тому такий же розмір аліментів на утримання позивача буде обтяжливим для відповідача.
Виходячи із наведеного, з метою дотримання балансу інтересів сторін спору, апеляційний суд вважає, що розумним та справедливим по відношенню до останніх, з врахуванням об`єктивної можливості матеріального забезпечення дійсних потреб кожного з них, буде стягнення із відповідача на утримання позивача аліментів в розмірі 1/6 частки від його доходу.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, а тому ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову. 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною 6 даної статті визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
При зверненні до суду з позовною заявою та з апеляційною скаргою позивач  ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Отже, враховуючи, що апеляційна скарга задовольняється частково, а позивач звільнена від сплати судового збору, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір необхідно стягнути із відповідача в дохід держави у розмірі 3028 грн (1211,20 + 1816,80).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 17 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27 лютого 2025 року і до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку.
Стягнути з  ОСОБА_2 в дохід держави 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді