ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2026 року	Львів	Справа № 348/1254/25 пров. № А/857/29036/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :
головуючого судді : Кухтея Р.В.,
суддів : Носа С.П., Заверухи О.Б.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2025 року (ухвалене головуючим-суддею Солодовніковим Р.С., час ухвалення рішення 11 год 09 хв у м. Надвірна, повний текст судового рішення складено 26 червня 2025 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення,
в с т а н о в и в :
Саюк Н.В. звернувся в суд в інтересах ОСОБА_1 із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №107/3 від 14.05.2025, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.2101 КУпАП. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що матеріали справи не містять будь-яких доказів вручення ОСОБА_1 повістки, факт належного його оповіщення не підтверджено жодним доказом. В протоколі та оспорюваній постанові не зазначено дату, час та місце вчинення інкримінованого йому правопорушення. Крім того, постанова не містить відомостей коли саме йому направлялась повістка від ТЦК, а також відомостей про те, коли він мав з`явитися за викликом. В оспорюваній постанові чітко не вказано, чи була вручена йому повістка, а також причини невручення, і це не було взято до уваги при її ухваленні, як і не зрозуміло, які саме документи досліджувалися посадовою особою, яка її ухвалювала. Також наголошує на відсутності у ІНФОРМАЦІЯ_3 повноважень направляти йому повістку, оскільки він перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_5 ).
Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26.06.2025 позовні вимоги були задоволені повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_2 подав апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до п.9 Положення про ТЦК та СП, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №154 від 23.02.2022 (далі - Положення про ТЦК, Положення №154), ТЦК та СП відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів) : на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку), а пунктом 9-1 цього Положення, ТЦК уповноважено на здійснення (у період проведення мобілізації (крім цільової) заходів з перевірки військово-облікових документів громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років. Спростовуючи висновки суду першої інстанції про відсутність доказів належного оповіщення позивача про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 зазначає, що повістка була створена відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 (далі - Порядок №560) автоматично, за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, на яку було накладено кваліфікований електронний підпис та методом доставки Укрпоштою відправлена для доставки позивачу. Крім того, вважає помилковими висновки суду з посиланням на те, що повістка про виклик позивача була створена автоматично 04.10.2024 з терміном прибуття до 22.10.2024 в ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримання військовозобов`язаним ОСОБА_1 15.10.2024 військово-облікового документу в цій установі, що є підтвердженням його прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки прибуття по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_5 для уточнення військово-облікових даних та факт отримання військово-облікового документа, це зовсім різні військово-облікові дії, які між собою не поєднані однією метою та одними правовими наслідками. Також вважає, що помилкове зазначення в оспорюваній постанові ІНФОРМАЦІЯ_3 , замість ІНФОРМАЦІЯ_5 , є механічною помилкою або опискою, яка не може бути істотною. Також не відповідають дійсності висновки суду про те, що за відсутності відомостей про отримання повістки або поштове повідомлення з відміткою про відмову отримання поштового відправлення або відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання неможливо встановити чи був військовозобов`язаний належним чином повідомлений про виклик, оскільки в матеріалах адміністративної справи міститься витяг з бази даних “Оберіг”, де вказано, що ОСОБА_1 є порушником військового обліку з 30.11.2024, і це порушення автоматично генерується системою “Оберіг” після здійснення відповідних відміток в системі Укрпошта особами, які намагалися вручити повістку. Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь позивача витрат на оплату судового збору в сумі 605,60 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 є відокремленим структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_5 , який не був залучений до розгляду справи.
Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.1 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що 13.05.2025 відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення №10635, за змістом якого, останній був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку з перебуванням в розшуку за скоєння правопорушення, передбаченого ст.2101 КУпАП, зокрема, за неявку по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 . Під час перевірки військово-облікових документів даних військовозобов`язаного та звірки з АІТС “Оберіг” було виявлено, що даний військовозобов`язаний не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 без поважних причин по повістці №355021, яка була надіслана УкрПОШТОЮ, чим порушив правила військового обліку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 (далі - Правила №1487, Порядок №1487), відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.2101 КУпАП.
14.05.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 було винесено постанову №107/3, якою позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.2101 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.
Вважаючи протиправною оспорювану постанову, Саюк Н.В. звернувся в суд в інтересах ОСОБА_1 з позовними вимогами про її скасування.
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що наданими позивачем документами підтверджується, що він, як військовозобов`язаний, особисто з`явився в ІНФОРМАЦІЯ_5 , яким була створена повістка №355021 04.10.2024 з терміном прибуття до 22.10.2024, у строк, встановлений у повістці (до 22.10.2024), де 15.10.2024 отримав військово-обліковий документ. При цьому, помилка, допущена у протоколі про адміністративне правопорушення №10635 від 14.05.2025 за ч.3 ст.2101 КУпАП та постанові начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №107/3 від 14.05.2025 щодо зазначення органу ТЦК, до якого не з`явився ОСОБА_1 , суд вважав істотною. У приведених документах йдеться про порушення правил військового обліку у зв`язку з неявкою до ІНФОРМАЦІЯ_3 , тоді як згідно матеріалів справи, позивач зареєстрований та фактично проживає в м. Івано-Франківську і перебуває на військовому обліку саме в ІНФОРМАЦІЯ_5 . Суд вважав, що посилання в адміністративних матеріалах на інший, фактично не причетний ТЦК, є не лише помилкою, але й спотворює обставини справи, унеможливлюючи правильну правову оцінку дій особи. Крім того, у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні підтвердження про належне оповіщення військовозобов`язаного ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 , зокрема відомості про отримання повістки або поштове повідомлення з відміткою про відмову отримати поштове відправлення чи про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання. За відсутності таких документів неможливо встановити, чи був військовозобов`язаний належним чином повідомлений про виклик, як того вимагає п.41 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №559 від 16.05.2024 (далі - Порядок №559).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, в контексті доводів сторін в межах предмету спору та висновками суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч.2, 3 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
При цьому, частиною другою цієї обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Частиною першою статті 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності, в якому відповідно до ч.1 ст.256 цього Кодексу, зазначаються, серед іншого, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.
Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна містити : найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення (ч.1, 2 ст.283 КУпАП).
Так, за змістом протоколу, суть правопорушення полягає у тому, що позивач 13.05.2025 о 12 год 30 хв був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 посадовими особами Надвірнянського РВП ГУ НП в Івано-Франківській області у зв`язку з перебуванням у розшуку за скоєне правопорушення за ст.2101 КУпАП, а саме : неявка по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час перевірки військово-облікових даних військовозобов`язаного та звірки з АІТС “Оберіг” було виявлено, що даний військовозобов`язаний не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 без поважних причин по повістці №355021, яка була надіслана УкрПОШТОЮ, чим порушив правила військового обліку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 (далі - Правила №1487, Порядок №1487), відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.2101 КУпАП.
Проаналізувавши зміст протоколу у справі про адміністративне правопорушення, колегія суддів виснуває, що такий не розкриває зміст інкримінованого позивачу правопорушення, оскільки не містить важливих для кваліфікації його дій відомостей, які вказують на суть правопорушення, зокрема, не вказано коли і ким саме формувалася повістка позивачу, коли йому необхідно було з`явитися за викликом ТЦК.
При цьому, колегія суддів наголошує, що за змістом статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом по справі, якому посадова особа, уповноважена на розгляд справи, повинна надати правову оцінку в сукупності з іншими доказами. 
Дослідивши зміст оспорюваної постанови, колегія суддів встановила, що описова частина оспорюваної постанови містить повністю продубльовані відомості з протоколу, про які описано було вище та не містить відомостей про те, які ж обставини встановлювалися при розгляді справи, що в свою чергу не дає сумнівів у позиції позивача про те, що при ухваленні оспорюваної не зрозуміло, які саме документи досліджувалися посадовою особою, яка її ухвалювала.
Тобто, позивач правильно закцентував увагу на відсутності об`єктивної сторони інкримінованого йому правопорушення.
Таким чином, відсутність важливих для кваліфікації дій позивача за інкримінованою йому статтею КУпАП відомостей, дає підстави для висновку про відсутність складу такого правопорушення. 
З урахуванням викладених вище висновків, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи відповідача про те, що об`єктивна сторона інкримінованого позивачу правопорушення виражається у порушенні вимог Порядку №1487, Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” та Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, оскільки ні в протоколі, ні в оспорюваній постанові, ні у відзиві та апеляційній скарзі, не зазначено в чому саме полягають такі порушення з боку позивача. 
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 2015 року перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , підлягає повторному медичному огляду 30.06.2027, що підтверджується копією військово-облікового документа №200220209309480300016, який виданий 15.10.2024.
З копії витягу РЕЗЕРВ + вбачається, що позивач постановою ВЛК від 29.10.2014 визнаний непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час. Проживає у АДРЕСА_1 . Дата уточнення даних 12.08.2024, зокрема адреса проживання, мобільний номер телефону, електронна адреса. Має відстрочку до 30.06.2027 на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” №3543-XII від 21.10.1993 (далі - Закон №3543).
Судом встановлено, що відповідно до відомостей повістки №355021 позивача було зобов`язано з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_5 до 22.10.2024 для звірки даних, методом доставки УкрПошта. Повістка підписана керівником ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Отже, проаналізувавши описані вище обставини, сумнівною вдається та обставина, що ОСОБА_1 є порушником військового обліку з 30.11.2024.
Надаючи правову оцінку доводам позивача з посиланням на п.31 Порядку №560 про те, що повістка вручається представниками ТЦК та СП в межах адміністративної території, на яку поширюється повноваження відповідного центру та запереченням відповідача з посиланням на п.9 Положення №154 про можливість здійснення ТЦК та СП відповідно до покладених на них завдань заходів з оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів), зокрема, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку), колегія суддів вважає, що в даному випадку відповідач мав право вжити заходи з оповіщення в межах адміністративної території, на яку поширюється його повноваження, що і мало місце в спірному випадку, проте, за умови вручення повістки, яка мала б бути сформована за місцем військового обліку позивача.
Проте, ні протокол у справі про адміністративне правопорушення, ні оспорювана постанова не містять відомостей ким саме така повістка була сформована.
Отже, в даному випадку відповідач не довів належними та допустимими доказами вручення повістки позивачу, яка формувалася за місцем його військового обліку.
Доводи відповідача про те, що позивач зобов`язаний був оновити протягом 60 днів свої облікові та персональні дані, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі обставини не охоплюються суттю правопорушення, яке описане в протоколі про адміністративне правопорушення, на підставі якого була прийнята оспорювана постанова
Також безпідставними колегія суддів вважає доводи відповідача про те, що Генеральним штабом Міністерства оборони України була сформована повістка №355021, відповідно до якої позивач мав з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки про такі відомості не згадується ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в оспорюваній постанові.
Відповідач у відзиві та апеляційній скарзі наголошує на тому, що повістка була надіслана належним чином та Укрпоштою здійснено належне оповіщення позивача, про що свідчить відмітка у довідці про причини повернення/досилання, зокрема, повістка повернулась у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутня сама повістка з такою відміткою, а також не вказується про це ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в оспорюваній постанові.
Суд першої інстанції також встановив, що позивач, як військовозобов`язаний, особисто з`явився в ІНФОРМАЦІЯ_5 , яким 04.10.2024 була створена повістка №355021 з терміном прибуття до 22.10.2024, у строк, встановлений у повістці (до 22.10.2024), де 15.10.2024 отримав військово-обліковий документ. Саме за таким номером повістки йдеться в оспорюваній постанові. 
Отже, повістка була сформована ІНФОРМАЦІЯ_5 04.10.2024 та вказано про необхідність з`явитися до 22.10.2024, а тому не зрозуміло чому у протоколі згадується про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Доводи апелянта про те, що в протоколі та оспорюваній постанові була допущена технічна помилка (описка) у визначенні місця прибуття за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_3 замість ІНФОРМАЦІЯ_5 колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки протокол та постанова були оформлені у різні дні, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення уповноважена на те особа мала можливість виявити таку помилку під час підготовки матеріалів справи до розгляду, зокрема, при вивченні протоколу про адміністративне правопорушення. В іншому випадку, якщо припустити, що це була технічна помилка, вказане свідчить про формальний підхід до вирішення питання наявності чи відсутності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу правопорушення, тобто, без повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи. 
Вказуючи на те, що система “Оберіг” автоматично трансформує відомості про те, що ОСОБА_1 з 30.11.2024 являється порушником військового обліку, відповідач не спростовує доводів позивача про видачу йому військово-облікового документа 15.10.2024, тобто у період між формуванням повістки 04.10.2024 та необхідністю з`явитися за повісткою 22.10.2024.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що рішення відповідача про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без всебічного та об`єктивного з`ясування фактичних обставин справи.
Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність оспорюваної постанови.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі “Проніна проти України” (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень ч.3 ст.272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 цього Кодексу (особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст.ст.286, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2025 року по справі №348/1254/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	О. Б. Заверуха