Справа № 560/17563/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

05 січня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора , Хмельницької обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Хмельницької обласної прокуратури, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо не забезпечення Хмельницької обласної прокуратури в повному обсязі бюджетними асигнуваннями на проведення видатків з виплати мені заробітної плати за період з 01 по 10 липня 2025 року включно, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2025 року в сумі 3028,00 гривень. Зобов`язати Офіс Генерального прокурора забезпечити Хмельницьку обласну прокуратуру бюджетними асигнуваннями, необхідними та достатніми для здійснення мені видатків з виплати заробітної плати за період з 01 по 10 липня 2025 року включно, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2025 року в сумі 3028,00 гривень. Визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо не забезпечення Хмельницької обласної прокуратури в повному обсязі бюджетними асигнуваннями на виплату мені грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 186 календарних дні, з них 160 календарних днів виходячи з посадового окладу, із урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2023 року у розмірі 2684,00 гривень, а 26 календарних днів виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2025 року 3028,00 гривень. Зобов`язати Офіс Генерального прокурора забезпечити Хмельницьку обласну прокуратуру бюджетними асигнуваннями, необхідними та достатніми для здійснення виплати мені грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 186 календарних днів, з них 160 календарних днів виходячи з посадового окладу, із урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2023 року у розмірі 2684,00 гривень, а 26 календарних днів виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2025 року 3028,00 гривень. Визнати протиправними дії Хмельницької обласної прокуратури щодо нарахування та виплати мені заробітної плати за період з 1 по 10 липня 2025 року по включно, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, в розмірі 1600 гривень. Зобов`язати Хмельницьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити мені недонараховану та невиплачену заробітну плату прокурора за період з 1 по 10 липня 2025 року включно на підставі частин третьої статті 81 Закону України "Про прокуратуру", виходячи з посадового окладу прокурора, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 гривень, за вирахуванням фактично виплачених сум та утриманням передбачених законом податків й обов`язкових платежів при їх виплаті. Визнати протиправними дії Хмельницької обласної прокуратури щодо нарахування та виплати мені грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 186 календарних дні, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, в розмірі 1600 гривень. Зобов`язати Хмельницьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити мені недонараховану та невиплачену грошову компенсацію за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 186 календарних дні, з них 160 календарних днів виходячи з посадового окладу, яка повинна обчислюватися із урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2023 року у розмірі 2684,00 гривень, а 26 календарних днів виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2025 року 3028,00 гривень, за вирахуванням фактично виплачених сум та утриманням передбачених законом податків й обов`язкових платежів при їх виплаті.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Хмельницькою обласною прокуратурою нараховано та виплачено йому за період з 01 по 10 липня 2025 року заробітну плату, для визначення суми якої використовувалася величина під назвою розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури в розмірі 1600 грн. Зокрема, відповідно до розрахункового листа за липень 2025 року його посадовий оклад для нарахування заробітної плати становив 60 000 грн, який встановлений виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб для розрахунку посадового окладу прокурора в розмірі 1600 грн (60 000/25/1,5=1600). Окрім того, на момент звільнення позивачем не використано 186 днів відпустки. У зв`язку зі звільненням з органів прокуратури з 10 липня 2025 з позивачем проведено розрахунок, а саме: нараховано грошову компенсацію за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки на загальну суму 557 044, 33 грн, з врахуванням податків та обов`язкових платежів. При нарахуванні зазначеної суми компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки, Хмельницькою обласною прокуратурою при розрахунку посадового окладу також використано прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури у розмірі 1600 грн. Вважає, що застосування спеціального прожиткового мінімуму для працездатних осіб для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури в розмірі 1600 грн неправомірним та таким, що суперечить Конституції України, законам України «Про прокуратуру» та «Про прожитковий мінімум», які не передбачають окремого розміру прожиткового мінімуму для обчислення заробітної плати прокурора. Внаслідок цього розмір заробітної плати та компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки не відповідає розміру, установленому спеціальним Законом, у зв`язку із чим порушено моє право на належне матеріальне забезпечення та право на володіння майном в розумінні ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду.
Ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Від відповідачів надійшли на адресу суду відзиви, в яких останні просять відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказують, що органи прокуратури позбавлені повноважень самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати нарахування заробітної плати прокурорам, виходячи з розміру посадового окладу, передбаченого статтею 81 Закону № 1697-VII, який розрахований з іншого розміру прожиткового мінімуму, ніж передбачено законами про державний бюджет для розрахунку посадового окладу прокурора окружної прокуратури, оскільки ці норми є імперативними і не підлягають розширеному тлумаченню або застосуванню як альтернативні.
Дослідивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Суд встановив, що на підставі заяви позивача та рішення Комісії з добору керівного складу наказом керівника обласної прокуратури від 15.03.2021 № 159к ОСОБА_1 призначено на посаду керівника Шепетівської окружної прокуратури Хмельницької області та наказом керівника обласної прокуратури від 09.07.2025 № 844к його звільнено із займаної посади та органів прокуратури на підставі заяви про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 7 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру, копії наказів додаються).
При звільнені з ОСОБА_1 10.07.2025 проведено повний розрахунок по заробітній платі.
Однак, позивач вважає, що застосування спеціального прожиткового мінімуму для працездатних осіб для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури в розмірі 1600 грн неправомірним та таким, що суперечить Конституції України, законам України «Про прокуратуру», які не передбачають окремого розміру прожиткового мінімуму для обчислення заробітної плати прокурора. Внаслідок цього розмір заробітної плати та компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки не відповідає розміру, установленому спеціальним Законом, у зв`язку із чим порушено моє право на належне матеріальне забезпечення та право на володіння майном в розумінні ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 4 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі – Закон № 1697-VII) організація та діяльність органів прокуратури визначаються Конституцією України, цим та іншими Законами України.
Засади і порядок оплати праці прокурорів в Україні врегульовані, зокрема Законом № 1697-VII; бюджетним законодавством, Законом № 108/95-ВР, який визначає загальні принципи та порядок оплати праці в Україні, зокрема забезпечення мінімальних державних гарантій щодо заробітної плати та соціальних виплат.
Статтею 81 Закону № 1697-VII визначено заробітну плату прокурора. 
Відповідно до статті 89 Закону № 1697-VII передбачено, що фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі у випадках, передбачених міжнародними договорами України або проектами міжнародної технічної допомоги, зареєстрованими в установленому порядку. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Офісом Генерального прокурора.
Згідно зі статтею 90 Закону № 1697-VII фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.
Відповідно до частин першої і другої статті 95 Конституції України бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами.
Виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.
Частинами першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету частиною першою статті 116 Бюджетного кодексу України визнається бюджетним правопорушенням, за яке статтею 121 цього Кодексу передбачена відповідальність.
Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.
Згідно зі статтею 13 Закону № 108/95-ВР оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
Відповідно до статей 7 Законів України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», «Про Державний бюджет України на 2024 рік», «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури в розмірі 1600 гривень.
Вказані норми статті 7 Законів щодо прожиткового мінімуму у розмірі 1600 грн для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури набрала чинності 01.01.2023, 01.01.2024 та 01.01.2025 року відповідно. 
Вищевказані норми є чинними та підлягають застосуванню при розрахунку заробітної плати прокурорам відповідно до статті 81 Закону № 1697-VII, оскільки зазначена норма передбачає лише те, що посадові оклади прокурорів розраховуються з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а вже розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб визначається законами про державний бюджет.
Таким чином, у даному випадку визначений законодавцем у законах про державний бюджет розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, не суперечить вимогам Закону № 1697-VII.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у Рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.
Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. 
Конституційний Суд України у пункті 2.3. Рішення від 22.05.2018 № 5-р/2018 сформулював правову позицію: «На думку Конституційного Суду України, держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.». 
У пункті 3 вказаного Рішення від 22.05.2018 № 2 5-р/2018 зазначено, що «Верховна Рада України виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей держави та з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства має змогу запроваджувати, змінювати, скасовувати або поновлювати такі пільги, оскільки вони не мають фундаментального характеру, а отже, не можуть розглядатися як конституційні права, свободи та гарантії їх реалізації.».
Конституційний Суд України у рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 констатував: «1. В аспекті конституційного подання положення статті 1, частин першої, третьої статті 95 Конституції України у системному зв`язку з положеннями статті 3, частини першої статті 17, частини третьої статті 22, статей 46, 48 Основного Закону України треба розуміти так, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. 
В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. 
В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв`язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України». 
Відповідно до підпункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 № 2136-VІІІ (зі змінами) до повноважень Суду належить, зокрема, вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.
Таким чином, імперативом для органів прокуратури є встановлені в законах України про Державний бюджет норми, які не підлягають розширеному тлумаченню або застосуванню, як альтернативні. У зв`язку з цим обласна прокуратура позбавлена повноважень щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснення нарахування заробітної плати прокурорам, виходячи з розміру посадового окладу, передбаченого статтею 81 Закону № 1697-VII, який розрахований з іншого розміру прожиткового мінімуму, ніж передбачено законами про Державний бюджет для розрахунку посадового окладу прокурора окружної прокуратури. 
Законом № 1697-VII визначено базовий розмір посадового окладу прокурора, який становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
У свою чергу, визначення прожитковому мінімуму, правові основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень закріплено у Законі України від 15 липня 1999 року № 966-ХІV «Про прожитковий мінімум». Норма частини третьої статті 81 Закону № 1697-VII встановлює лише кількість прожиткових мінімумів для обчислення базового розміру посадового окладу прокурора, але не встановлює розміру прожиткового мінімуму, який необхідний для цього, тобто є бланкетною. При цьому, розмір прожиткового мінімуму визначається виключно законом про Державний бюджет України.
Конкретний базовий розмір посадового окладу прокурора визначається шляхом застосування частини третьої статті 81 Закону № 1697-VII разом із відповідною нормою закону про Державний бюджет України на конкретний календарний рік.
Відповідно до вимог Закону України «Про прожитковий мінімум» № 966-ХІV законодавець не обмежений у виокремленні прожиткового мінімуму для окремих соціальних і демографічних груп населення.
Законами України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік», «Про Державний бюджет України на 2024 рік «Про Державний бюджет України на 2025 рік» виокремлено прожитковий мінімум для: «працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу, зокрема, прокурора окружної прокуратури».
Зазначені норми не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України, відповідають вимогам критерію якості закону, а тому підлягають застосуванню.
Це означає, що розмір окладу залежить від законів про Державний бюджет України, які приймаються на кожен рік, і не можуть бути перераховані окремо від цього процесу.
Верховний Суд у постанові від 28.04.2021 у справі № 805/1505/17-а з цього приводу зазначив, що частинами 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України визначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 року №79-VIII внесено зміни до Бюджетного кодексу України, розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» якого доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Таким чином, внесені зміни, які були чинними на час виникнення спірних відносин та неконституційними не визнавались, визначили інше правове регулювання питання оплати праці прокурорів. 
Також з огляду на встановлення іншого порядку та умов регулювання виплати та розміру заробітної плати прокурорам та відсутність прийнятих на його виконання нормативно-правових актів у спірний період, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання прокуратури Донецької області здійснити їх нарахування.
З огляду на наведене вище, суд вважає, що Хмельницька обласна прокуратура не має повноважень самостійно змінювати посадові оклади прокурорів, оскільки розмір заробітної плати прокурорів визначається законодавством України, зокрема: основні положення щодо оплати праці прокурорів, включно з окладами, надбавками та преміями врегульовані - Законом України «Про прокуратуру», посадові оклади прокурорів залежать від бюджетних асигнувань, що визначаються щорічно у державному бюджеті регулюються - Законом України про Державний бюджет України, а постановами Кабінету Міністрів України врегульовується встановлювання окладів та додаткових виплати для працівників правоохоронних органів, включно з прокурорами.
Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31.01.2018 у справі № 810/1304/16 у якій зазначено, що фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період (стаття 90 Закону № 1697-VII).
З огляду на викладене органи прокуратури України не мають правових підстав для виплати заробітної плати поза межами видатків державного бюджету на оплату праці.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду України від 12.07.2016 у справі № 21-1726а16 та від 13.07.2016 у справі № 21-1488а16.
Враховуючи викладене, відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості (збільшення видатків з Державного бюджету України), здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у іншому розмірі, ніж передбачено законом.
Таким чином, у даному випадку визначений законодавцем у Законі України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у редакції, чинній на період дії спірних правовідносин, станом на 01.01.2025 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, не суперечить вимогам Закону № 1697-VII та не свідчить про протиправну бездіяльність Хмельницької обласної прокуратури з огляду на те, що заробітна плата ОСОБА_1 нараховувалася і виплачувалася з урахуванням чинних законодавчих актів. 
А тому, відсутні правові підстави для застосування з 01.01.2025 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 3028 грн при розрахунку заробітної плати ОСОБА_1 з 01.07.2025 до 10.07.2025 з огляду на чинність у той період норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», якою чітко передбачено розмір прожиткового мінімуму для розрахунку посадового окладу прокурора окружної прокуратури. 
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у Рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.
Таким чином, органи прокуратури позбавлені повноважень самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати нарахування заробітної плати прокурорам, виходячи з розміру посадового окладу, передбаченого статтею 81 Закону № 1697-VII, який розрахований з іншого розміру прожиткового мінімуму, ніж передбачено законами про державний бюджет для розрахунку посадового окладу прокурора окружної прокуратури, оскільки ці норми є імперативними і не підлягають розширеному тлумаченню або застосуванню як альтернативні.
Щодо зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 186 календарних дні, з них 160 календарних днів, виходячи з посадового окладу, який повинен обчислюватися із урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2023 у розмірі 2684,00 грн, а 26 календарних днів, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2025 3028,00 гривень, за вирахуванням фактично виплачених сум та утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів при їх виплаті, слід зазначити, що дана позовна вимога є похідною від первісної позовної вимоги, яка є безпідставною з огляду на викладене вище, а отже зазначена позовна вимога також є безпідставною та не підлягає задоволенню. 
Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Враховуючи те, що позивач не довів протиправність дій відповідача, а відповідач при цьому довів, що під час розрахунку позивача на момент звільнення зі служби діяв у межах наданих йому повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством України, а тому з огляду на наведене вище, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відсутні підстави для розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Хмельницької обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) 	
Відповідачі:	Офіс Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15,м. Київ,01011 , код ЄДРПОУ - 00034051)  Хмельницька обласна прокуратура (пров. Військоматський, 3,м. Хмельницький,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,29001 , код ЄДРПОУ - 02911102) 	

Головуючий суддя 		О.П. Шевчук