П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2026 року м. Київ
Справа № 367/11401/24
Провадження №22-ц/824/2087/2026

Резолютивна частина постанови оголошена 04 лютого 2026 року
Повний текст постанови складено 05 лютого 2026 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Стрижеуса А.М., 
суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
секретаря: Желепи В.В.

сторони: позивач  ОСОБА_1 
відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю
«Вікно-Україна»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2025 року, ухваленого у складі судді Карабази Н.Ф.,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року до Ірпінського міського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 із позовом до ТОВ «ВІКНО-УКРАЇНА» про захист прав споживачів, стягнення моральної шкоди та збитків. 
Позов обґрунтовано тим, що 24.04.2024 він зробив замовлення № 39980 у ТОВ «ВІКНО-УКРАЇНА» на металопластикову конструкцію та її установлення задля застекления балкону на суму 44 926,97 грн. 
Відвантаження конструкції та її установлення було призначене на 17.05.2024. 
Зазначає, що монтаж вікон був виконаний неякісно, оскільки, після того, як він був проведений (до 7 календарних днів - в межах гарантійного строку) - він призвів до протікань у квартирі, а отже це свідчить що вікна встановленні із грубими порушеннями норм ДСТУ-Н Б В.2.6-146:2010 та ДСТУ Б В.2.6-15:2011. 
Для фіксації факту неякісного виконання робіт ним було замовлено проведення експертизи інженерами ТОВ «ПР0ЕКТ-СТУДІЯ». Питання проведення експертизи було ініційовано ним, оскільки, відповідач відмовився від спілкування і обговорення спірної ситуації щодо металопластикової конструкції, тому з метою реалізації і захисту своїх законних прав споживача, а також для визначення та фіксації факту наявності істотного недоліку товару.
Під час огляду технічного стану квартири та надання консультаційного експертного висновку, які в свою чергу в ході перевірки виявили: «2. Влаштування застекления балконних рам в квартирі АДРЕСА_1 виконано з порушенням технології, а саме:а) не виконано гідробар 'єр на зовні віконних рам; б) відсутній паробар`єр з середини віконних рам, не виконано захист монтажної піни». Надання йому неналежної якості послуги є протиправним, безпідставним та необгрунтованим. Він звернувся до ТОВ «ВІКНО-УКРАЇНА» з досудовою претензією про надання послуги належної якості і безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі, а саме проведення монтажних робіт зі встановлення вікон на балконі відповідно до технологічних вимог з улаштування вікон згідно з ДСТУ-Н Б В.2.6-146:2010, а також відшкодування витрат на юридичну допомогу. 
У відповідь від 18.09.2024, ТОВ «ВІКНО-УКРАЇНА» повідомило, що товариство не має відношення до герметизації. 
Але це не відповідає дійсності, оскільки саме за правильність технології встановлення конструкції відповідальність несе відповідач.
В досудовому порядку захистити свої порушені права не видалось можливим. 
Йому було відмовлено в гарантійному ремонті металопластикової конструкції, її заміні на аналогічну без пошкодження чи поверненні коштів. 
Вважає, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у тривалому невиконанні відповідачем законних претензій, що змусило його звертатися за правовою допомогою та відповідних служб, а також душевних стражданнях через неможливість використання придбаного товару. 
В результаті моральних страждань були спричинені негативні зміни в його житті: переживання, тривога, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, хвилювання. 
Відшкодування завданої моральної шкоди з урахування об`єму та характеру моральних страждань, ступеню вини відповідача, а також вимог розумності та справедливості, оцінює в сумі 5000 гривень. 
Просив суд вважати розірваним договір купівлі-продажу металопластикової конструкції та її установки між ОСОБА_1 та ТОВ «ВІКНО-УКРАЇНА» та стягнути з ТОВ «ВІКНО-УКРАЇНА» (ЄДРПОУ 44884482), на його користь понесені збитки в сумі 44926,97грн. (вартість металопластикової конструкції), 9 000 гривень вартість експертизи інженерами ТОВ «ПРОЕКТ-СТУДІЯ»), моральну шкоду в розмірі 5000 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35 580 гривень, всього до стягнення 94 506,97грн.
Позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначає, що змушений був додатково звернутися до юристів для отримання кваліфікованої юридичної допомоги , ціна юридичних послуг склала 15 000,грн. Тому просить суд стягнути з ТОВ «ВІКНО-УКРАЇНА» на його користь 109 506,97грн.
Ухвалою Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.
Рішенням Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ВІКНО-УКРАЇНА» про захист прав споживачів, стягнення моральної шкоди та збитків відмовлено.
Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем суду надано копію замовлення № 39980 від 24.04.2024, в якій міститься інформація щодо к-сті виробів: 2 шт., площі замовлення: 7,0448кв.м. всього: 44927,00грн. при цьому зазначена сума монтажу: 5177,00грн., також зазначено, що всього сплачено: 44927,00грн., боргу 0,00. Однак, дана копія замовлення не підтверджує факту про те, що з ТОВ «ВІКНО-УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було погоджено умови монтажу придбаних металопластикових конструкцій вікон, крім того, не є доказом того, що 5177,00 грн., вартість монтажу, було оплачено замовником, оскільки, з рахунку на оплату № 246 від 25 квітня 2024 року, товарно-транспортної накладної № 156 від 17 травня 2024 року, видаткової накладної № 220 від 17 травня 2024р. в графі товари (роботи, послуги) зазначено метлопластикова конструкція загальна сума з ПДВ 44926,97грн.
Також згідно поданої позивачем переписки в мессенжері з відповідачем вбачається, що при оформленні замовлення монтаж з гідроізоляцією і пароізоляцією не був врахований, це все має обговорюватися з монтажником так як не є обов`язковим і залежить від запиту клієнта. 
Крім того, міститься повідомлення, що товариство не має монтажників в штаті, а працюють з підрядною стороною. Також міститься обговорення проте, що монтажник ОСОБА_2 , який був запропонований постачальником, замовнику не сподобався та він не доробив своєї роботи.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позивач придбав продукцію, а саме: металопластикову конструкцію загальною площею 7,044 кв.м. та вартістю 44927,00 грн., до якості якої претензій не має, при цьому претензії ОСОБА_1 , як споживача полягають в неякісному монтажі придбаної продукції, однак жодних належних доказів, щодо умов надання відповідачем послуг по монтажу металопластикових конструкцій зі сторони позивача, суду не надано, а тому його вимоги щодо розірвання договору купівлі-продажу металопластикової конструкції між ОСОБА_1 та ТОВ «ВІКНО-УКРАЇНА» та стягнення з відповідача понесених збитків вартості металопластикової конструкції в розмірі 44926,97 грн. є безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню. 
Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_1 подавапеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що предметом договору є монтажні роботи зафіксовані в документах рахунку на оплату 248 від 25 квітня 20204 року та замовленням від 24 квітня 2024 року виданим відповідачем.
Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи до Київського апеляційного суду не надходив.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.
ТОВ «Вікно Україна» в судове засідання не з`явилось, судова повістка, якаі надсилалася ТОВ «Вікно Україна», повернулася до апеляційного суду з відміткою "адресат відсутній", а відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
За таких обставин, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представника ТОВ «Вікно Україна».
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 придбав у ТОВ «ВІКНО-УКРАЇНА» металопластикову конструкцію, загальною площею 7,044кв.м. вартістю із ПДВ - 44926,97грн. Даний факт підтверджено поданими позивачем копіями платіжних документів, а саме: рахунок на оплату № 246 від 25 квітня 2024 року, товарно-транспортна накладна № 156 від 17 травня 2024 року, видаткова накладна № 220 від 17 травня 2024р.
Факт укладання усного договору купівлі-продажу між ТОВ «ВІКНО-УКРАЇНА» (ЄДРПОУ 44884482), як постачальником та ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), як покупцем 24.04.2024 року не заперечується і відповідачем у поданому ним відзиві на позовну заяву. Відповідач визнає, що після погодження всіх істотних умов: строк поставки, матеріал, розміри, колір, фурнітура, відповідно до виставленого рахунку на оплату № 246 від 25 квітня 2024 року покупцем ОСОБА_1 було сплачено 44 926,97 грн. та на виконання умов цього договору 17.05.2024 року постачальником було доставлено за адресою: АДРЕСА_1 оплачену металопластикову конструкцію, яку покупець прийняв.
З поданого Консультаційного висновку 2024 по результатам визначення фактичного стану квартири АДРЕСА_1 з , виготовленого ТОВ «ПРОЕКТ -СТУДІЯ» , директор Тимченко О.М., інженер-консультант Тимченко М.О., ЄДРПОУ 36047326 (сертифікат № СІ-00838, серія АТ № 009111, вбачається наступне: мета обстеження: визначення фактичного технічного стану квартири АДРЕСА_1 з, що необхідне для подальшого використання за призначенням; виконання візуального обстеження на наявність дефектів та пошкоджень, фотофіксація конструкцій; аналіз результатів, розробка висновків та рекомендацій. Висновок містить недоліки, що були виявлені в ході перевірки. Зокрема п. 2 висновку влаштування застелення балконних рам в квартирі АДРЕСА_1 виконано з порушенням технологій, а саме: а) не виконано гідробар`єр на зовні віконних рам; б) відсутній паробар`єр з середини віконних рам, не виконано захист монтажної піни. Згідно наданих рекомендації: будівельно-монтажній організації усунути недоліки виконання робіт, а саме: а) виконати влаштування гідробар`єру зовні по периметру віконних рам; б) виконати влаштування паробар`єру з середини по периметру віконних рам. Ці роботи входять до складу виконання робіт згідно технології влаштування віконних та дверних рам.
Позивачем було подано претензію до відповідача в досудовому порядку врегулювання спору, копію якої надано суду. Зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 просить ТОВ «ВІКНО-Україна» провести в квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , безоплатне усунення недоліків у виконаній роботі, а саме: проведення монтажних робіт зі встановлення вікон на балконі та відшкодувати збитки на користь ОСОБА_1 у вигляді витрат на правову допомогу в сумі 20 580 грн. 00 коп. та витрат на проведення обстеження на предмет протікання води в його квартиру (при цьому суми вказаних витрат заявник не зазначає). Подана претензія не містить і дати та підпису ОСОБА_1 .
Згідно відповіді ТОВ «ВІКНО-УКРАЇНА» від 18 вересня 2024 року № 1 вбачається, що претензія від 05.09.2024 року про досудове врегулювання спору ОСОБА_1 , яка надійшла до Товариства 13.09.2024 року є безпідставною з наступних причин. За обопільною згодою за Вашими вимогами Товариство зобов`язалося виготовити металопластикові конструкції, про що було 24.04.2024 року оформлено замовлення № 39980. 25.04.2024 року Вам було виставлено рахунок на оплату товару (металопластикова конструкція) № 246 на суму 44926,97 гривень, який було оплачено Вами 25.04.2024 року. 17.05.2024 року за видатковою накладною Вам було поставлено металопластикова конструкція згідно вказаного замовлення. При прийнятті товару у Вас претензій не було. Таким чином Товариство не має ні якого відношення до герметизації балкону Вашої квартири. Поряд з цим нагадують, що на продукцію Товариства діє гарантія 3 роки. І у випадку виявлення недоліків товару просимо повідомити Товариство для вжиття відповідних заходів.
Згідно листа Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області № Ч-774-2024 від 10.09.2024 про розгляд звернення, вбачається, що розглянуто звернення щодо можливого порушення законодавства про захист прав споживачів ТОВ «ВІКНО-УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 44884482) під час встановлення металопластикової конструкції. Оскільки, викладене у зверненні питання не відноситься до сфери в житлово-комунальних послуг, здійснення Головним управлінням перевірки додержання суб`єктом господарювання законодавства про захист прав споживачів у період воєнного стану, не вбачається можливим. Водночас повідомляють, що у період воєнного стану, відповідно до статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» повноваження судів не припинені, споживач має право на звернення до суду за захистом порушених особистих немайнових або майнових прав та інтересів.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.  
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, провадження № 14-400цс19).
Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 917/1307/18 23 жовтня 2019 року, зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.
При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував, що предметом договору є монтажні роботи, зафіксовані у рахунку на оплату №248 від 25 квітня 2024 року та у замовленні від 24 квітня 2024 року, виданому відповідачем, є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції належним чином дослідив та оцінив надані докази відповідно до вимог статей 76-81, 89 ЦПК України та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підтверджень укладення між сторонами договору про здійснення монтажних робіт металопластикових вікон.
При цьому жодних нових чи додаткових доказів, які б спростовували такі висновки суду першої інстанції, до апеляційного суду подано не було.
Зокрема, посилання апелянта на те, що монтажні роботи зафіксовані у рахунку на оплату №246 від 25 квітня 2024 року, є необґрунтованими, оскільки відповідно до зазначеного рахунку у графі «товари, роботи, послуги» вказано лише «металопластикова конструкція», тобто відомості про оплату монтажних робіт у цьому рахунку відсутні (а.с. 24).
Суд також зазначає, що дійсно у замовленні №39980 від 24 квітня 2024 року міститься інформація про те, що сума монтажу становить 5 177,00 грн, однак у матеріалах справи відсутні докази того, що вказані монтажні роботи були погоджені між сторонами та оплачені ОСОБА_1 , оскільки у рахунку на оплату зазначена лише вартість металопластикового профілю, а вартість монтажних робіт окремо не визначена.
Крім того, у матеріалах справи наявне листування між сторонами, з якого вбачається, що послуги з монтажу не були погоджені між ними.
З урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у матеріалах справи доказів того, що ОСОБА_1 замовив та оплатив послуги зі здійснення монтажу металопластикових конструкцій, а отже підстави для задоволення позову відсутні.
Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку.
Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).
Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення а рішення Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2025 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна