КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4009/2026
Справа № 757/59244/24-ц

П О С Т А Н О В А

 
Іменем України

04 лютого 2026 року 
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Кашперської Т.Ц.,
суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря Діденка А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мустанг Фінанс» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 травня 2025 року, ухвалене у складі судді Литвинової І.В. у м. Київ у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мустанг Фінанс» про зобов`язання вчинити дії,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, 

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, просив визнати обтяження, зареєстроване 02 вересня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біловар І.О. в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 31528534 припиненим в частині об`єкта обтяження: «Інший транспортний засіб, автомобіль, марка: MAN, модель 19.364, номер об`єкта НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , 2000 року випуску, колір: синій», покласти на відповідача судові витрати.
Позов мотивував тим, що 02 серпня 2024 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8662/24/000504, укладеного із ТОВ «Терно-Авто», придбано транспортний засіб MAN, модель 19.364, номер об`єкта НОМЕР_1 . ТОВ «Терно-Авто» діяло як комісіонер на підставі договору комісії, укладеного із власником транспортного засобу (комітентом), право власності якого на транспортний засіб було зареєстроване 24 вересня 2016 року та підтверджувалося свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 . 03 серпня 2024 року транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_1 у ТСЦ № 6141, про що видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .
Під час укладення правочину про придбання транспортного засобу та його реєстрації за ОСОБА_1 даний транспортний засіб не було обтяжено будь-якими обтяженнями на користь третіх осіб, що підтверджується реєстрацією транспортного засобу територіальним сервісним центром за позивачем у порядку, затвердженому постановою КМУ від 07 вересня 1998 року № 1388.
Проте 28 листопада 2024 року при відчуженні транспортного засобу та його перереєстрації на нового власника у ТСЦ повідомлено, що за даним транспортним засобом зареєстроване обтяження, у зв`язку з чим продаж транспортного засобу та його перереєстрацію на нового власника не проведено. Так, як вбачається з наданого РСЦ ГСЦ МВС в Тернопільській області (філія ГСЦ МВС) розширеного витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, № витягу 94828369, дата видачі 28 листопада 2024 року, за транспортним засобом із серійним номером майна НОМЕР_1 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біловар І.О. зареєстроване обтяження за № 31528534.
Відповідно до інших відомостей, наведених у витягу, вид обтяження - приватне обтяження, тип обтяження - застава рухомого майна. Документом - підставою для реєстрації обтяження є договір застави майна № 19-16ПВ/2007, серія та номер: № 10556, виданий 27 вересня 2007 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовніром І.Т. Об`єктом обтяження, зареєстрованого за № 31528534, є два транспортних засоби, в тому числі автомобіль MAN, модель 19.364, номер об`єкта НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , 2000 року випуску, колір синій. Боржником у вказаному обтяженні, зареєстрованому за № 31528534, є ОСОБА_2 , обтяжувачем вказано ТОВ «Мустанг Фінанс», термін дії обтяження до 02 вересня 2029 року, звернення стягнення не зареєстровано.
Також, як вбачається із наведених у витягу відомостей, вказане обтяження змінене 03 вересня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біловар І.О. та на підставі договору про відступлення прав вимоги замінено обтяжувача АТ «Мегабанк» на ТОВ «Мустанг Фінанс».
Стверджував, що ОСОБА_1 будь-якого відношення до вказаного обтяження, зареєстрованого за № 31528534, не має, будь-яких правочинів, в тому числі про отримання коштів у позику (борг, кредит) та/або про заставу майна, із зазначеними особами не укладав, будь-яких фінансових чи майнових зобов`язань перед ними не мав та не має.
Вказував, що за наведених вище обставин, за яких транспортний засіб придбано позивачем за відплатним договором купівлі-продажу та за відсутності на дату придбання відомостей про обтяження транспортного засобу в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, і враховуючи наведені положення законодавства, позивач є добросовісним набувачем транспортного засобу та набув право власності на дане майно без обтяжень.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 травня 2025 року позов задоволено, визнано обтяження, зареєстроване 02 вересня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біловар І.О. в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 31528534 припиненим в частині об`єкта обтяження: «Інший транспортний засіб, автомобіль, марка: MAN, модель 19.364, номер об`єкта НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , 2000 року випуску, колір: синій», стягнуто з ТОВ «Мустанг Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір 1211,20 грн. та витрати на правничу допомогу 10000 грн.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року заяву ТОВ «Мустанг Фінанс» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Відповідач ТОВ «Мустанг Фінанс», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 травня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що не був належним чином повідомлений про дату судового засідання, що суперечить принципу змагальності та рівності сторін. Сам факт направлення документів через систему «Електронний суд» не є достатнім підтвердженням належного повідомлення відповідача, якщо судом не отримано підтвердження про фактичне отримання чи ознайомлення відповідача з цими документами. Відсутність такого підтвердження унеможливлює висновок про належне повідомлення та реалізацію відповідачем свого права на захист та справедливий судовий розгляд відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Наводив фактичні обставини справи та висновки суду першої інстанції, вказував, що при розгляді справи суд не дослідив докази, які відповідач мав можливість надати, як кредитодавець, зокрема ті, що стосуються правових підстав виникнення обтяження, обсягу забезпеченого зобов`язання, правонаступництва та дійсності договору застави, укладеного 27 вересня 2007 року до кредитного договору № 23-19ПВ/2007.
Пояснював, що є обтяжувачем, який набув права відповідно до договору, укладеного з ТОВ «Мегабанк» як кредитором, який має законне речове право на забезпечення виконання зобов`язання. Обтяження транспортного засобу було зареєстроване належним чином та було чинне з моменту внесення до Державного реєстру.
Вказував, що запис про обтяження було внесено 02 вересня 2024 року, тобто до моменту фактичної державної реєстрації права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 , що виключає визнання його добросовісним набувачем.
Вказував, що суд, ухвалюючи рішення, фактично визнав припинення обтяження, не дослідивши належним чином жодних доказів, які б підтверджували або спростовували дійсність правовідносин, що стали підставою для виникнення заставного зобов`язання, не з`ясував обставин щодо наявності або погашення забезпеченого боргу за кредитним договором, а також не врахував позицію відповідача як кредитора та обтяжувача, чим порушив принцип всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи. Зазначав, що обставини, викладені у позові, свідчать виключно про те, що на момент набуття позивачем майна інформація про обтяження не відображалась у реєстрі, проте сам факт тимчасової відсутності відомостей у реєстрі не свідчить про припинення заставного зобов`язання або про відсутність права обтяження у відповідача.
Вважав, що норма ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не є юридичною підставою для автоматичного припинення обтяження у реєстрі або визнання його припиненим судом без участі обтяжувача.
Суд, розглянувши справу за відсутності відповідача, не дослідив дійсності договору застави, не встановив фактичного обсягу зобов`язань, що підлягають забезпеченню, не витребував документи, які б підтверджували правонаступництво кредитора, факт непогашення заборгованості, а також відсутності підстав для припинення обтяження.
Крім того, сам факт того, що позивач не укладав жодних зобов`язань з відповідачем, не спростовує право кредитора на захист своїх майнових прав та інтересів у частині забезпечення, встановленого ще за участі первісного боржника.
Зазначав, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2009 року у справі № 2-7448/09 позов було задоволено, кредитний договір розірвано, з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість у розмірі 35472,69 доларів США, в тому числі шляхом звернення стягнення на вказаний автомобіль як предмет застави за договором № 19-19ПВ/2007.
З огляду на невиконане рішення в частині фактичного стягнення з боржника, ПАТ «Мегабанк» повторно звернувся до суду з позовом до поручителя ОСОБА_3 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 листопада 2011 року позов задоволено, із поручителя як солідарного боржника стягнуто заборгованість за цим самим кредитним договором у сумі 289412,69 грн. На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист, відкрито виконавче провадження, яке досі не завершено. Таким чином, вбачається, що боржник ОСОБА_2 ще не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, борг не погашено і підлягає стягненню. Предмет застави (транспортний засіб MAN) не був реалізований у межах виконавчого провадження, що підтверджує, що забезпечене зобов`язання залишається чинним, а право обтяження - не змінено.
Незважаючи на наявність вказаних обставин, боржника за основним зобов`язанням ОСОБА_2 не було залучено до участі в цій справі, хоча саме його зобов`язання забезпечуються спірним предметом застави.
Посилався на правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року в справі № 645/6151/15-ц, у якій визначено, що суд може застосувати такий спосіб звернення стягнення, як передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпечуваного обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
Наводив зміст ст. 546, 572, 574, 576, 577, 585, 586, 587, 589, 590, 593 ЦК України, вказував, що вирішення спору судом без залучення відповідача, який є обтяжувачем, а також боржника за основним зобов`язанням ОСОБА_2 , є процесуальним порушенням, яке позбавило відповідача можливості захистити право на майнову вимогу, що забезпечується заставою.
Наводив зміст ст. 1, 17, 27, 28 Закону України «Про заставу», вказував, що реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяження, не припиняє заставу; застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, відповідно, на неї може бути звернуто стягнення з підстав, передбачених ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 про визнання обтяження припиненим, суд першої інстанції виходив із того, що обтяження, зареєстроване за № 31528534 після набуття позивачем права власності на транспортний засіб на користь обтяжувача, з яким позивач не перебуває у будь-яких договірних чи інших зобов`язальних правовідносинах, порушує права позивача як власника транспортного засобу і добросовісного набувача та перешкоджає реалізації позивачем свого права на розпорядження майном.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Судом встановлено, що 02 серпня 2024 року ОСОБА_1 , згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу № 8662/24/000504 набув у власність транспортний засіб марки MAN (модель 19.364, 2000 року випуску, колір синій, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 ) у ТОВ «Терно-авто», який є комісіонером та діяв у відповідності до п. 8 постанови КМУ № 1388 від 07 вересня 1998 року та на підставі укладеного з власником транспортного засобу договору комісії № 8662/24/000504 від 01 серпня 2024 року в особі відповідального ОСОБА_4 (а. с. 10).
03 серпня 2024 року ОСОБА_1 зареєстрував право власності на вказаний транспортний засіб у ТСЦ 6141, про що видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а. с. 11).
Згідно розширеного витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 94828369, виданого 28 листопада 2024 року, 10:23:13, Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області (філія ГСЦ МВС), 02 вересня 2024 року, 16:13:33, за № 31528534 реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біловар І. О. зареєстровано обтяження типу застави рухомого майна на підставі договору № 19-16ПВ/2007-з застави майна серії та номер № 10556, виданого 27 вересня 2007 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І. Т., на транспортний засіб, автомобіль марки MAN (модель 19.364, 2000 року випуску, колір синій, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ), боржник ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ), обтяжувач ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг фінанс» (код ЄДРПОУ 40916672) (а. с. 12).
03 вересня 2024 року, 13:52:40, реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біловар І. О. змінено на підставі договору № GL1N426240/2 про відступлення прав вимоги № 3491, виданого 03 вересня 2024 року обтяжувача з АТ «Мегабанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг фінанс» (код ЄДРПОУ 40916672) (а. с. 12).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до заяви про перегляд заочного рішення ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг фінанс» надавало копії укладених ВАТ «Мегабанк» із ОСОБА_2 27 вересня 2007 року кредитного договору № 23-19ПВ/2007 від 27 вересня 2007 року та договору застави майна № 23-19ПВ/2007-з, предметом застави за яким визначено зокрема автомобіль MAN (модель 19.364, 2000 року випуску, колір синій, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 , копію договору поруки від 27 вересня 2007 року, укладеного ВАТ «Мегабанк» із ОСОБА_3 , копію витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна договору застави майна № 23-19ПВ/2007-і, дата реєстрації 03 жовтня 2007 року; копію витягу про реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін), згідно якого 02 березня 2009 року зареєстровано звернення стягнення; копію витягу про реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін), згідно якого термін дії обтяження продовжено до 05 січня 2017 року; копію рішення Тернопільского міськрайонного суду Тернопільської області від 09 листопада 2011 року в справі № 2-5714/11 за позовом ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором; копію виконавчого листа, виданого Тернопільским міськрайонним судом Тернопільської області 16 лютого 2012 року у справі № 2-5714/11; копію рішення Тернопільского міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2009 року в справі № 2-7448/09 за позовом ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору, стягнення заборгованості і звернення стягнення на предмет застави; копію виконавчого листа, виданого Тернопільским міськрайонним судом Тернопільської області 02 лютого 2010 року у справі № 2-7448/09; копію договору № GLIN426240/2 про відступлення прав вимоги, укладеного АТ «Мегабанк» з ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг фінанс» із реєстром договорів, права вимоги за якими відступлено, копію витягу про реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін), згідно якого 03 вересня 2024 року зареєстровано заміну обтяжувача АТ «Мегабанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг фінанс».

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність чи відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення або захисту в обраний спосіб.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом частини першої статті 627 ЦК України та статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про заставу» заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Застава зберігає силу, якщо однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи (частина перша статті 27 Закону України «Про заставу»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» та статті 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
Тобто, у разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача, обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Разом з тим статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Положеннями статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

За змістом статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Для збереження сили застави визначальною ознакою є відповідь на питання про те, чи був транспортний засіб, який є предметом застави, відчужений за наявності або за відсутністю у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього майна.
Тобто, якщо предмет застави був відчужений за умови відсутності обтяжень в державному реєстрі - покупець є добросовісним набувачем і, фактично, обов`язки договірного зобов`язання (застави) не переходять до нового власника.
Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року в справі № 450/2613/18 (провадження № 61-4860 св 21).

Статтею 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження.
Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк.

Так, у розширеному витязі з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 94828369 наявні відомості про автоматичне вилучення (в зв`язку з втратою чинності записом) обтяження № 26839863, яким є застава рухомого майна, дата реєстрації 29 липня 2019 року 16:59:12, зареєстрував: ОСОБА_5 , Харківська філія ДП «Національні інформаційні системи», суб`єкти: Боржник: ОСОБА_2 , Обтяжувач: АТ «Мегабанк») (а. с. 12 зворот).

Наступна реєстрація обтяження здійснена лише 02 вересня 2024 року приватним нотаріусом КМНО Біловар І.О., обтяження № 31528534, тобто після придбання та державної реєстрації права власності позивачем ОСОБА_1 на спірний транспортний засіб, що спростовує доводи апеляційної скарги, нібито запис про обтяження внесено до моменту фактичної державної реєстрації права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 , що виключає визнання його добросовісним набувачем. 

Добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч положенням статті 388 ЦК України, а відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.
До подібних правових висновків щодо добросовісності набувача майна за схожих фактичних обставин та правового регулювання доходили Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17, провадження № 14-8 цс 21; від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, провадження № 12-35 гс 21, а також Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 09 червня 2021 року у справі № 643/1735/19, провадження № 61-1526 св 20 та в багатьох інших. 

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18). Тому за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17).
Наведене дає підстави для висновку, що наявність обтяження автомобіля марки MAN (модель 19.364, 2000 року випуску, колір синій, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 станом на час його реєстрації ОСОБА_1 (03 серпня 2024 року) не підтверджено належними доказами, а відтак, порушене право позивача, який придбав автомобіль за відплатним договором, на розпорядження належним йому транспортним засобом підлягає судовому захисту шляхом визнання припиненим приватного обтяження, зареєстрованого 02 вересня 2024 року за № 31528534 в частині об`єкта обтяження - автомобіля марка: MAN, модель 19.364, номер об`єкта НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , 2000 року випуску, колір: синій, оскільки такий є добросовісним набувачем. При цьому позивач не є стороною договору застави, тому не мав можливості пересвідчитися в його умовах та предметі застави. 

Враховуючи наведені обставини, не спростовані доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції вірно визначився із тим, що транспортний засіб марки MAN (модель 19.364, 2000 року випуску, колір синій, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 ) придбано позивачем за відплатним договором купівлі-продажу та за відсутності на дату придбання відомостей про обтяження транспортного засобу в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, і враховуючи наведені положення законодавства, позивач є добросовісним набувачем транспортного засобу та набув право власності на дане майно без обтяжень. 

Доводи відповідача, що обтяження транспортного засобу було зареєстроване належним чином та було чинне з моменту внесення до Державного реєстру, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги, що норма ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не є юридичною підставою для автоматичного припинення обтяження у реєстрі або визнання його припиненим судом без участі обтяжувача, і що суд першої інстанції у разі вирішення спору про припинення забезпечення зобов`язання (у тому числі у вигляді застави) був зобов`язаний залучити до участі у справі особу, зобов`язання якої забезпечується, тобто боржника, - ґрунтуються на помилковому тлумаченні відповідачем норм матеріального права, яким передбачено умови набуття права власності добросовісного набувача на майно, яке є предметом застави, не впливають на правильність судового рішення та відхиляються апеляційним судом як неспроможні.

Виходячи з вищевикладеного, не є підставою для відмови у захисті права добросовісного набувача і для відмови у позові та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг фінанс» є обтяжувачем, який набув права відповідно до договору, укладеного з ТОВ «Мегабанк» як кредитором, який має законне речове право на забезпечення виконання зобов`язання. 

Доводи апеляційної скарги про збереження сили зареєстрованого обтяження для нового власника (покупця) рухомого майна - спірного автомобіля є безпідставними з огляду на наведений вище аналіз фактичних обставин справи та застосування Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Апеляційний суд також враховує, що згідно доводів апеляційної скарги, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2009 року у справі № 2-7448/09 позов було задоволено, кредитний договір розірвано, з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість у розмірі 35472,69 доларів США, в тому числі шляхом звернення стягнення на вказаний автомобіль як предмет застави за договором № 19-19ПВ/2007, а з огляду на невиконане рішення в частині фактичного стягнення з боржника, первісний кредитор ПАТ «Мегабанк» повторно звернувся до суду з позовом до поручителя ОСОБА_3 і рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 листопада 2011 року із поручителя як солідарного боржника стягнуто заборгованість за цим самим кредитним договором у сумі 289412,69 грн. 
Таким чином, ПАТ «Мегабанк», право вимоги якого за кредитним договором перейшло до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг фінанс», в судовому порядку реалізувало своє право захисту як кредитор не лише шляхом звернення стягнення на предмет застави, а й шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя, на виконання судового рішення видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження, яке, згідно доводів ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг фінанс», досі не завершено.
Відтак, апеляційний суд враховує, що відповідач як новий кредитор не позбавлений можливості отримати задоволення за кредитним договором, в межах примусового виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 листопада 2011 року в справі № 2-5714/11.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що сам факт направлення документів через систему «Електронний суд» не є достатнім підтвердженням належного повідомлення відповідача, якщо судом не отримано підтвердження про фактичне отримання чи ознайомлення відповідача з цими документами, і що відсутність такого підтвердження унеможливлює висновок про належне повідомлення та реалізацію відповідачем свого права на захист та справедливий судовий розгляд відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд враховує наступне.

Згідно зі статтею 211 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Порядок виклику та вручення судових повісток визначено у статтях 128, 130 ЦПК України.

У частині другій статті 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
Згідно з частиною п`ятою вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно з довідкою про доставку електронного документа, документ в електронному вигляді «Довідка про зміну дати судового засідання» від 11 березня 2025 року у справі № 757/59244/24-ц, а також (за наявності) прикріплені до нього файли було надіслано одержувачу - ТОВ «Мустанг Фінанс» в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету 11 березня 2025 року о 18:00:42 (а. с. 52).

Крім того, на а. с. 27 знаходиться розписка представника відповідача Єрохіна І.О. про повідомлення про дату, час та місце розгляду справи № 757/59244/24-ц, яке мало відбутися 13 травня 2025 року о 10:00, та про ознайомлення його з матеріалами справи 11 березня 2025 року (а. с. 28).

Таким чином, в матеріалах справи є докази як ознайомлення представника відповідача з матеріалами справи та ознайомлення його про дату, час і місце розгляду цієї справи під розписку, так і направлення судом і отримання відповідачем ТОВ «Мустанг Фінанс» як юридичною особою повідомлення про дату, час і місце розгляду цієї справи шляхом направлення такого повідомлення до електронного кабінету.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, висновків суду першої інстанції не спростовують, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки суду першої інстанції, яким була надана належна правова оцінка, зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мустанг Фінанс» залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2026 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.