ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" січня 2026 р. Справа №607/1125/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Галушко Н.А.
суддів Желіка М.Б. 
Орищин Г.В.
секретар судового засідання - Стронська А.І.

за участю представників учасників процесу:
від позивача - Ручайська А.М.
від відповідача-1 - Магдич О.О.
від відповідача -2 - Братівник І.В.
від третьої особи - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" від 06.02.2025 (вх. № 01-05/321/25 від 06.02.2025) 
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.01.2025 (повне рішення складено та підписано 20.01.2025, суддя Хома С.О.).
у справі №607/1125/22
за позовом Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк"
до відповідача-1 ОСОБА_1 
відповідача-2 ОСОБА_2 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Мартюк Ігор Зіновійович, м. Тернопіль 
про визнання недійсним договору купівлі-продажу

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
На розгляд Господарського суду Тернопільської області надійшов позов Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" ( далі - АТ "Креді Агріколь Банк", позивач) до ОСОБА_1 ( далі - ОСОБА_1 , відповідач-1) та ОСОБА_2 ( далі - ОСОБА_2 , відповідач-2) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, - приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Мартюк Ігора Зіновійовича ( далі - приватний нотаріус Мартюк І.З., третя особа) про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного 30.04.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Мартюк І.З. за реєстровим №282, предметом якого виступає нерухоме майно - земельна ділянка за кадастровим №6125287500:01:018:0023, площею 0,10 га, що находиться на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що оспорюваний договір є фіктивним, укладений відповідачами на шкоду майновим правам та інтересам АТ "Креді Агріколь Банк", з метою ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення, оскільки постановою Верховного Суду від 18.12.2019 в справі № 607/11446/16-ц задоволено позов ПАТ "Креді Агріколь Банк" до ОСОБА_1 та звернуто стягнення на земельну ділянку з кадастровим №6125287500:01:018:0023, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, для задоволення вимог ПАТ "Креді Агріколь Банк" згідно з кредитним договором від 07.08.2008 в сумі 124 312, 21 доларів США шляхом проведення публічних торгів на предмет іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, а вже 30.04.2020 за договором купівлі-продажу ОСОБА_1 відчужила вказану земельну ділянку ОСОБА_2 . 
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 03.01.2025 у справі №607/1125/22 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що:
- сам факт укладення оспорюваного договору після прийняття судом рішення про звернення стягнення на майно ОСОБА_1 не дає підстав однозначно стверджувати, що такий укладено саме з метою уникнення ОСОБА_1 виконання судового рішення та завдання шкоди майновим правам позивача;
- на час укладення договору в Державному реєстрі іпотек та/чи Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про права третіх осіб на земельну ділянку зареєстровані не були, що свідчить про необізнаність ОСОБА_2 щодо права позивача на звернення стягнення на земельну ділянку;
- окрім оспорюваного договору між відповідачами укладено також договір купівлі-продажу житлового будинку, який розміщений на відчуженій земельній ділянці, що підтверджує намір ОСОБА_2 реалізувати власні права та інтереси, а не завдати шкоди матеріальним правам позивача чи сприяти ОСОБА_1 уникнути цивільно-правової відповідальності перед позивачем;
- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебувають у жодних родинних чи дружніх відносинах;
- відповідно до положень ст. 23 Закону України "Про іпотеку" укладення спірного договору не позбавляє права позивача звернути стягнення, за наявності для цього законних підстав, на земельну ділянку як предмет іпотеки незалежно від зміни її власника;
- одночасно з позовом у цій справі про визнання недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки ПАТ "Креді Агріколь Банк" звернувся до суду також з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки (земельну ділянку з кадастровим номером 6125287500:01:018:0023, придбану ОСОБА_2 за оспорюваним договором), що свідчить про суперечливу недобросовісну поведінку позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та позиції відповідачів.
АТ "Креді Агріколь Банк" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.01.2025 у справі №607/1125/22 та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним укладений 30.04.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим №6125287500:01:018:0023.
Вимоги апелянта обгрунтовані неповним встановленням судом першої інстанції обставин справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та неврахуванням висновків Верховного Суду.
Зокрема, позивач зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не врахував, що:
- відчуження ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим №6125287500:01:018:0023 за оспорюваним договором після набрання законної сили судовим рішенням у справі № 607/11446/16-ц про звернення стягнення на вказану земельну ділянку свідчить про намір ОСОБА_1 унеможливити виконання такого судового рішення;
- іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек і зняття обтяжень у державному реєстрі не завжди означає автоматичну правомірність подальших дій щодо відчуження майна;
- з тексту постанови Верховного Суду від 18.12.2019 в справі №607/11446/16-ц не вбачається необізнаність ОСОБА_1 про розгляд цієї справи, що покладає на неї зобов` язання дотримуватися правових обмежень, незалежно від того, чи були ці обмеження відображені в державному реєстрі;
- ОСОБА_1 мала можливість належним чином перевірити правовий статус спірного майна перед його відчуженням, а невиконання таких дій не звільняє її від
відповідальності за відчуження такого майна;
- у постановах від 19.10.2016 у справі № 6-1873цс16, від 23.08.2017 у справі №306/2952/14-ц, від 09.09.2017 у справі № 359/1654/15-ц Верховний Суд України здійснив розширювальне тлумачення ст. 234 ЦК України і кваліфікував договір, укладений з метою уникнути виконання грошового зобов`язання, як фіктивний. Вказана позиція підтримана також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц;
- безоплатність відчуження майна, а також спорідненість відчужувача (продавця) та набувача (покупця) не є обов`язковими ознаками фраудаторного правочину.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 письмових відзивів на апеляційну скаргу не подали.
В судовому засіданні представники відповідачів просили рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.01.2025 у справі №607/1125/22 залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Зокрема, представники відповідачів зазначили, що :
- Банк вже реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку з кадастровим №6125287500:01:018:0023, що підтверджується матеріалами справи, а тому іпотека припинилась;
- укладення договору про відчуження предмета іпотеки не порушує прав позивача, оскільки відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про іпотеку» обтяження на майно переходить до наступного набувача;
- поведінка позивача є суперечливою, оскільки одночасно з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу предмета іпотеки Банком подано також позов до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки;
- відповідачі діяли добросовісно та перед укладенням договору перевірили відомості Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, в яких не були відображені обтяження;
- позивачем не доведено фіктивності оскаржуваного договору та укладення такого саме з метою ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення;
- ОСОБА_2 не був обізнаний про наявність постанови Верховного Суду від 18.12.2019 в справі № 607/11446/16-ц, не був учасником цієї прави, разом з земельною ділянко придбав також розташований на ній житловий будинок для власного проживання, що спростовує доводи позивача про фіктивність оспорюваного правочину.
Третя особа відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу не подала, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до ч.3 ст. 263 ГПК України.

Історія розгляду апеляційної скарги, процесуальні дії суду у справі та вирішення процесуальних питань.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 07.05.2025 (колегією суддів у складі головуючого судді Малех І.Б., суддів Зварич О.В. та Панової І.Ю.) рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.01.2025 скасовано та постановлено нове рішення, яким позовні вимоги АТ "Креді Агріколь Банк" задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 30.04.2020, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом за реєстровим № 282, предметом якого виступає нерухоме майно, а саме: земельна ділянка з кадастровим номером 6125287500:01:018:0023, площею 0,10 га, що знаходиться на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Здійснено розподіл судових витрат.
Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції щодо задоволення позовних вимог, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали до Верховного Суду касаційні скарги, у яких просили постанову Західного апеляційного господарського суду від 07.05.2025 скасувати, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.01.2025 залишити в силі. 
Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.08.2025 у справі №607/1125/22 касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Західного апеляційного господарського суду від 07.05.2025 у справі №607/1125/22 скасовано з підстав порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права (розгляд апеляційної скарги АТ «Креді Агріколь Банк» на рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.01.2025 за відсутності ОСОБА_1 (її представника), належним чином не повідомленої про дату, час і місце судового засідання), а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2025 справу №607/1125/22 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Галушко Н.А., суддів Кравчук Н.М., Орищин Г.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 призначено розгляд апеляційної скарги АТ "Креді Агріколь Банк" на рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.01.2025 у справі №607/1125/22 в судовому засіданні 08.10.2025.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.09.2025 задоволено заяву представника позивача- адвоката Ручайської А.М. про участь в судових засіданнях у цій справі в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.10.2025 розгляд справи відкладено на 18.11.2025 з підстав, зазначених у вказаній ухвалі.
У зв`язку із перебуванням на навчанні судді - члена колегії Кравчук Н.М. на підставі розпорядження керівника апарату Західного апеляційного господарського суду від 17.11.2025 №514 проведено автоматизовану заміну складу суду для розгляду апеляційної скарги у справі №607/1125/22.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2025 до складу колегії суддів замість судді ОСОБА_3 введено суддю Желіка М.Б.
Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 18.11.2025 та від 09.12.2025 розгляд справи відкладався на 09.12.2025 та на 20.01.2026 відповідно з підстав, зазначених у вказаних ухвалах.
В судове засідання 20.01.2026 з`явились представники сторін ( представник позивача в режимі відеоконференції).
Третя особа участі уповноваженого представника в судове засідання повторно не забезпечила, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначені у статті 202 ГПК України.
Так, за змістом частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи положення статті 202 ГПК України, висновки Європейського суду з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представника третьої особи.
У судовому засіданні 20.01.2026 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судом.
07.08.2008 між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» (далі - АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кременецька кераміка» (далі - ТОВ «Кременецька кераміка», позичальник) було укладено кредитний договір № 38/08-КЛ, відповідно до умов якого банк зобов`язався відкрити позичальнику відзивну відновлювальну кредитну лінію у розмірі 100 000,00 дол. США, в рамках якої надати позичальнику кредит.
07.08.2008 між ОСОБА_4 (іпотекодавець) та АТ «Індустріально-експортний банк» (іпотекодержатель) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Бойко Л.В., відповідно до умов якого на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором в іпотеку передана належна ОСОБА_4 земельна ділянка площею 0,10 га, що знаходиться на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, заставною вартістю 194 959, 00 грн (кадастровий номер 6125287500:01:018:0023).
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.06.2010 у справі №2-3815/10 задоволено позов АТ «Індустріально-експортний банк» в особі центрального відділення філії «Вінницька дирекція» АТ «Індекс-Банк» до ТОВ «Еліт плюс К», ТОВ «Кременецька кераміка», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту та звернення стягнення на передане в іпотеку майно. Стягнуто солідарно з ТОВ «Еліт плюс К», ТОВ «Кременецька кераміка», ОСОБА_4 на користь АТ «Індустріально-експортний банк» заборгованість за кредитним договором від 07.08.2008 № 41/08-КЛ у сумі 105 582, 30 дол. США, що станом на 14.09.2009 еквівалентно 842 842, 38 грн та заборгованість за кредитним договором від 07.08.2008 № 38/08-КЛ - 56 695, 81 грн. Звернено стягнення на предмет іпотеки - належний ТОВ «Кременецька кераміка» комплекс - цегельний завод та належну ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 0,10 га, що знаходиться на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125287500:01:018:0023, з вартості яких підлягає сплаті 105 582, 30 дол. США (еквівалент 842 842, 38 грн) та 56 695, 81 грн заборгованості за кредитним договором від 07.08.2008 № 38/08-КЛ, шляхом надання банку права продажу від свого імені предметів іпотеки будь-якій особі з укладанням договору купівлі-продажу в порядку, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», а також наданням позивачеві всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.
Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 23.12.2010 у справі №2-3815/10 рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30.06.2010 в частині солідарного стягнення суми заборгованості з ТОВ «Еліт плюс К» та ТОВ «Кременецька кераміка» на користь АТ «Індустріально-експортний банк» скасовано, в цій частині провадження у справі закрито. В іншій частині рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.06.2010 залишено без змін.
Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07.06.2011 у справі № 2/15/5022-211/2011 (яка набрала законної сили) стягнуто з TOB «Кременецька кераміка» на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» 794 492,13 грн заборгованості за кредитом, 203 588,72 грн заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом, 10 262,16 грн заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом, 13 346,30 грн пені за прострочення сплати заборгованості за відсотками за користування кредитом.
10.04.2012 між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Укрпрестижбуд» було укладено договір про відступлення прав, а також договір про відступлення прав за договорами іпотеки (посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Власенко І. В. та зареєстрований в реєстрі за №115), згідно з якими здійснено відступлення грошових вимог за кредитним договором від 07.08.2008 № 38/08-КЛ та за договором іпотеки від 07.08.2008, предметом якого є земельна ділянка, кадастровий номер 6125287500:01:018:0023.
Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.02.2013 у справі №2/65/5022-771/2012 визнано недійсними договір про відступлення прав від 10.04.2012, укладений між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Укрпрестижбуд», та договір про відступлення права за договорами іпотеки від 10.04.2012, укладений між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Укрпрестижбуд», посвідчений приватним нотаріусом Власенко І.В. Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №115.
В той же час, 07.09.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Власенко І.В. за заявою ТОВ «Укрпрестижбуд» вилучено запис про заборону відчуження земельної ділянки з кадастровим номером 6125287500:01:018:0023, що належала ОСОБА_4 .
18.09.2013 ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Брикса Т.І. за реєстровим № 530, відчужив спірну земельну ділянку ОСОБА_1 .
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08.08.2017 у справі №607/11446/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 31.10.2017, відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер 6125287500:01:018:0023, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 і є предметом іпотеки.
Постановою Верховний Суд від 18.12.2019 у справі №607/11446/16-ц задоволено позов ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на земельну ділянку, площею 0,10 га, що знаходиться на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125287500:01:018:0023, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. Звернуто стягнення на вказану земельну ділянку для задоволення вимог ПАТ «Креді Агріколь Банк» за кредитним договором від 07.08.2008 у сумі 124 312,21 дол. США шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження та встановлено початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності.
23.05.2020 позивач звернувся до Тернопільського міськрайонного суду з заявою за № 16207/084 про видачу виконавчих листів у справі № 607/11446/16-ц.
Виконавчі листи одержані позивачем 08.05.2020.
12.11.2020 приватний виконавець Мелех А. І. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63603674 з виконання виконавчого листа №607/11446/16-ц від 15.04.2020 про звернення стягнення на земельну ділянку.
Разом з тим, 30.04.2020 між представником ОСОБА_1 - Товарницькою І. С. (на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Нечай Л. С. 21.08.2019) (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Мартюком І.З. та зареєстрований в реєстрі за №282, відповідно до умов якого продавець продала та передала у власність покупцю, а покупець купив та прийняв у власність належну ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер 6125287500:01:018:0023, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. 
На земельній ділянці розташований житловий будинок з надвірними спорудами, який відчужується за окремим договором.
Продаж вчинено за погодженою сторонами сумою 53 000,00 грн (пункт 4 договору купівлі-продажу). 
У пункті 11 договору купівлі-продажу зазначено, що інформація про зареєстровані речові права чи їх обтяження щодо об`єкта нерухомого майна, який є предметом даного договору, а також щодо власника об`єкта у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня, що підтверджується інформаційними довідками № 207984634, № 207984869 від 30.04.2020.
Відомості про право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 160607861252).
Також, 30.04.2020 між тими ж сторонами укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, а саме: цегляного будинку з мансардою та підвалом, загальною площею 290,5 кв. м, житловою площею 147,6 кв. м, септику, розташованих на земельній ділянці Смиковецької сільської ради, Підволочиське шосе 20, Тернопільського району, Тернопільської області, кадастровий номер 6125287500:01:018:0023.
Вважаючи, що укладений між відповідачами договір купівлі-продажу земельної ділянки є фіктивним, спрямованим на ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення та зобов`язань перед банком, АТ "Креді Агріколь Банк" звернулось до суду з позовом у цій справі про визнання такого договору недійсним.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч.1 ст. 2 ГПК України).
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України, п.2 ч.1 якої передбачено такий спосіб захисту як визнання правочину недійсним.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20 та Верховний Суд у постанові від 28.11.2019 у справі №910/8357/18 сформулювали висновок про те, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. 
Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Верховний Суд у постанові від 26.04.2023 у справі № 644/5819/20 зазначив про те, що договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. 
Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:
- особа (особи) "використовувала/використовували "право на зло";
- наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які "потерпають" від зловживання нею правом, або не перебувають);
- враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).
За змістом п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами (принципами) цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Фраудаторні правочини - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципу добросовісності, закріпленого у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цим кредиторам.
Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку. Основною метою фраудаторного правочину є отримання певної користі шляхом шахрайства, обману або зловживання довірою.
Фраудаторний договір може бути як оплатним, так і безоплатним. Він може бути як одностороннім, так і багатостороннім за складом учасників, які об`єднуються спільною метою щодо вчинення юридично значущих дій.
Верховний Суд у постанові від 11.03.2025 у справі №921/808/23 зазначив, що застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору.
Очевидно, що для мотивування кваліфікації оплатного правочину як фраудаторного недостатньо ствердження про наявність зловживання правом і наявність права вимоги. Таке мотивування має відбуватися через обґрунтування наявності/відсутності тих обставин, які дозволяють кваліфікувати правочин як вчинений на шкоду кредитору.
До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору (наприклад, після пред`явлення позову про стягнення коштів та повернення заяви про забезпечення позову); контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (пов`язаність осіб, які вчиняють фраудаторний правочин може бути досить різноманітною. Зокрема, між особами які вчиняють фраудаторний правочин можуть бути родинні, квазіродинні відносини, інші цивільні відносини чи навіть трудові); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника тощо.
Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч.3 ст. 13 ЦК України), і послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша підстава, наприклад, передбачена ст. 228 ЦК України.
Приписами ст. 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц зазначила, що у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає її зовнішньому прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
У постанові від 15.06.2021 у справі №922/2495/21 Верховного Суду звернув увагу на те, що визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. Під час розгляду відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, такий правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення. Наявність умислу у сторін угоди означає, що вони усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність угоди, що укладалася, та сторони прагнули або свідомо допускали ненастання правових наслідків, обумовлених договором.
Господарським процесуальним кодексом України закріплені основні засади господарського судочинства, зокрема у силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 ГПК України) обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.
Частиною першою статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У цій справі позивач вважає укладений між відповідачами 30.04.2020 договір купівлі-продажу (земельної ділянки з кадастровим №6125287500:01:018:0023) фіктивним, таким, що насправді спрямований на ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань перед Банком, з огляду на те, що оспорюваний договір укладено після набрання законної сили постановою Верховного Суду від 18.12.2019 в справі № 607/11446/16-ц, якою задоволено позов ПАТ "Креді Агріколь Банк" до ОСОБА_1 та звернуто стягнення на земельну ділянку з кадастровим №6125287500:01:018:0023.
Однак, як вірно зазначив суд першої інстанції, сам по собі факт укладення оспорюваного договору після прийняття судом рішення про звернення стягнення на майно ОСОБА_1 не дає підстав однозначно стверджувати, що такий укладено його сторонами саме з метою завдати шкоди майновим правам позивача та уникнути виконання судового рішення.
Так, з матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем, що на час укладення оспорюваного договору купівлі - продажу в Державному реєстрі іпотек та/чи Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про права третіх осіб/ обтяження на земельну ділянку зареєстровані не були. Такі відомості були перевірені сторонами, що підтверджується пунктом 11 договору купівлі-продажу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.10.2019 у справі №922/3537/17 зазначила, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні, а позивачем не подані докази, які б підтверджували, що відповідачі були обізнані про ухвалення Верховним Судом 18.12.2019 постанови у справі № 607/11446/16-ц з врахуванням того, зокрема, що ОСОБА_2 не був учасником вказаної справи.
Будь-які докази, які б підтверджували наявність між відповідачами дружніх, родинних чи інших зв`язків ( поза межами правовідносин, що виникли з оспорюваного правочину) в матеріалах справи також відсутні, як і докази відчуження земельної ділянки за оспорюваним договором за ціною, що не відповідає її дійсній/ринковій вартості.
Водночас, як встановлено вище, 30.04.2020 ОСОБА_2 придбав не лише спірну земельну ділянку, а й розташований на ній житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. 
В подальшому ОСОБА_2 уклав договори на отримання житлово-комунальних послуг (договір про облаштування точки комерційного обліку №117/83 від 21.07.2020, договір про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу №83/І/15 від 15.07.2020), підписав заяву - приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам та заяву - приєднання до умов договору розподілу природного газу ( для побутового споживача). Також відповідачем - 2 понесені витрати на ремонт будинку, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що наведені факти свідчать про те, що укладення ОСОБА_2 спірного договору купівлі-продажу було спрямоване на реалізацію власних прав та інтересів, зокрема права на придбання земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку для власного проживання.
Оцінивши наведені вище обставини в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність факту укладення відповідачами договору купівлі-продажу земельної ділянки 30.04.2020 саме з метою ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення та завдання шкоди майновим правам позивача
Окрім того, відповідно до положень ст. 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Отже, укладення між відповідачами оспорюваного договору не порушує прав позивача, оскільки не позбавляє його права звернути стягнення, за наявності для цього законних підстав, на земельну ділянку як предмет іпотеки, незалежно від зміни її власника.
Відповідно до висновків Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 16.10.2020 у справі №910/12787/17, щодо застосування норм статей 3, 15, 16, 203, 215 ЦК України у спорі про визнання недійсним правочину, стороною якого не є позивач (заінтересована особа), це є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові.
Зважаючи на наведені обставини в сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову та визнання оспорюваного договору недійсним.
Доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, наведених в рішенні Господарського суду Тернопільської області від 03.01.2025 у справі №607/1125/22.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок судів обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, остаточне від 10.05.2011).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.01.2025 у цій справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на викладене вище, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції покладається на позивача.
Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд 

УХВАЛИВ 
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" від 06.02.2025 (вх. №01-05/321/25 від 06.02.2025) залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.01.2025 у справі №607/1125/22 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Стягнути з Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" (вул. Є. Чикаленка, 42/4, м. Київ, 01024, код ЄДРПОУ 14361575) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3 969,60 грн судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції.
5. Стягнути з Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" (вул. Є. Чикаленка, 42/4, м. Київ, 01024, код ЄДРПОУ 14361575) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 3 969,60 грн судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції.
6. На виконання постанови Господарському суду Тернопільської області видати накази.
7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.ст. 287-288 ГПК України.
8. Справу повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.
Повний текст постанови складено 02.02.2026

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя  Орищин Г.В.