ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 757/11622/25-а Суддя (судді) першої інстанції: Хайнацький Є.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Грибан І.О., Карпушової О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просить:
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серія 2KI № 0000699691 від 19.02.2025 року; 
- справу про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити, стягнути витрати на правову допомогу та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що матеріалами фотозйомки підтверджується факт постановки 19.02.2025 її транспортного засобу за адресою: АДРЕСА_1, не в забороненому для зупинки/стоянки місці, а із дотриманням пункту «в» 15.10 ПДР України на краю тротуару, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри, без порушення будь-яких знаків дорожнього руху та без створення будь-яких перешкод для руху пішоходів. Зазначеним вище підтверджується факт незаконності постанови інспектора Пігарєва С.В. від 19.02.2025 про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП внаслідок недоведеності вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення.
Також в обґрунтування своєї позиції позивачка наголошує, що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Мешканці будинку АДРЕСА_1 не мають окремо виділеного чи обладнаного місця для паркування належних їм транспортних засобів, оскільки за рішенням органів місцевого самоврядування ОСББ «Лавра» позбавлена можливості мати двір чи іншу прибудинкову територію. У зв`язку з цим, паркування транспортних засобів мешканцями здійснюється з боку фасаду будинку на ближній до проїжджої частини вулиці Лаврська стороні тротуару поряд із автомобільним заїздом до під`їзду будинку НОМЕР_3. Оскільки ширина тротуару становить більше 6 метрів, таке паркування автомобілів не створює перешкод для руху пішоходів та не порушує вимог ПДР.
Вважає, що рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийнято неправомірно, без врахування дорожньої ситуації та стану забезпечення сповіщення щодо режиму руху смуги.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року адміністративний позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Зокрема, апелянт вказує, що із наданих фотознімків вбачається, що автомобіль позивача розташований на краю тротуару, який прилягає до газону, що відділяє тротуар від проїзної частини, а для руху пішоходів залишається щонайменше 4 м. Доказів того, що відповідачем здійснювався замір відстані від місця стоянки автомобіля позивача до краю тротуару, де здійснюють рух пішоходи, за допомогою якого можливо було б встановити, що на тротуарі для руху пішоходів залишилося менше 2 метрів, матеріали справи не містять.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що інспектор не врахував того, що ширина тротуару біля будинку за адресою: АДРЕСА_1, складає 6,6 метри та дозволяє здійснювати стоянку легкового автомобіля із дотриманням ПДР. Апелянт звертає увагу, що його автомобіль не заважав іншим мешканцям будинку, пішоходам і відстань від місця стоянки до стіни будинку складає не менше 4 м., що відповідає вимогам п.п. б п. 15.10 ПДР. 
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року та від 14 січня 2026 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 
Від представника Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 30.12.2025 подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що матеріали справи не містять доказів розміщення транспортного засобу позивача на відведених місцях, спеціально обладнаних місцях, а також на відведених майданчиках для паркування. Проведення будь-яких замірів є недоцільним, оскільки для притягнення до адміністративної відповідальності за порушення пп. б) п. 15.10 Правил має значення спосіб розміщення транспортного засобу та відсутність відповідних знаків, при цьому віддаленість від інших об`єктів взагалі не має значення.
Представник відповідача вважає, що згідно матеріалів фотофіксації оскаржуваної постанови, транспортний засіб позивача розміщений безпосередньо на тротуарі, оскільки між місцем розміщення транспортного засобу та проїзною частиною знаходиться газон та металевий паркан (огорожа) при цьому будь-які «дозволяючі» знаки відсутні, а тому порушення вимог пп. б) п. 15.10 Правил є очевидним та беззаперечним.
Від представника позивача - адвоката Любченка О.І. до суду 21.01.2026 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без його участі.
Представник відповідача в судове засідання не прибув. З урахуванням належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, судом апеляційної інстанції постановлено про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що 19.02.2025 року о 15:10 головним спеціалістом-інспектором з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Пігарєвим Станіславом Валерійовичем в режимі відео/фотозйомки зафіксовано порушення транспортним засобом Porshe Cayenne, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу (пункт 15.10, б) ПДР).
На підставі фотозйомки, що підтверджується залишеним на авто повідомленням та надісланими позивачці в застосунок матеріалами, винесена постанова серія 2KI № 0000699691 від 19.02.2025 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. 
Відповідно до змісту постанови ОСОБА_2 порушила правила стоянки, а саме: транспортний засіб поставлено на стоянку на тротуарі, де нема місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками, чим порушено пункт 15.10. б) Правил дорожнього руху.
Не погоджуючись з правомірністю притягнення до адміністративної відповідальності, позивачка звернулася до суду з позовом за захистом своїх прав.
Приймаючи рішення про залишення без задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що з наданих відповідачем фотознімків, належний позивачу транспортний засіб був припаркований останнім не на краю тротуару, що знаходиться біля полоси руху для транспортних засобів, оскільки він прилягає до огорожі будівлі. До того ж, автомобіль позивача не був поставлений на стоянку способом часткового виїзду на тротуар передньою або боковою частиною, а повністю перебував на тротуарі. Суд не прийняв посилання позивача щодо дотримання останнім п.п. «в» п. 15.10 ПДР України. 
Аналізуючи обставини справи, доводи апелянта та норми чинного законодавства, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
За визначенням, що міститься у статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Відповідно до частини першої статті 122 КУпАП України порушення правил стоянки тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За правилами частини першої статті 14-2 КпАП України адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Примітка. Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.
Закон України «Про дорожній рух» №3353-XII (далі - Закон №3353-XII) регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
За визначенням, що міститься у статті 14 Закону №3353-XII учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно п. 1.1 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Підпункт "б" п. 15.10 ПДР встановлює, що стоянка забороняється на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками.
Згідно із пунктом 15.10 Правил дорожнього руху, стоянка забороняється:
а) у місцях, де заборонена зупинка;
б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками);
в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м;
Тобто, за змістом норми підпункту "в" пункту 15.10 ПДР України, водій наділяється правом на здійснення стоянки автомобіля на тротуарі за умови одночасного дотримання трьох вимог, а саме: стоянка здійснюється легковим автомобілем та мотоциклом; стоянка здійснюється на краю тротуару; стоянка здійснюється таким чином, що для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.
Вказане є винятком із заборони, встановленої п. 15.10 "б" Правил дорожнього руху.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.06.2018 року у справі №749/447/17.
Правовими положеннями частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, хоча за загальним правилом стоянка забороняється на тротуарах, крім визначених для цього місць, законодавець допускає можливість стоянки легкових автомобілів та мотоциклів на краю тротуару, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри.
Враховуючи викладене вище, твердження відповідача про правомірність постанови про накладення стягнення з огляду на те, що транспортний засіб Porshe Cayenne, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , залишено для стоянки на тротуарі у місці, де немає місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками, колегія суддів вважає необґрунтованим та безпідставним, позаяк п. п. "в" п. 15.10 ПДР стосується виключно способу розміщення транспортного засобу, без прив`язки до наявності знаку, що дозволяє стоянку (п. п. "б" п. 15.10 ПДР).
У даному випадку, як вбачається з наявних у справі доказів фотофіксації, автомобіль позивача, який є легковим, припаркований, з дотриманням п. 15.10 "в" ПДР, а саме: на краю тротуару, який прилягає до газону, що відділяє тротуар від проїзної частини, а для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м (а.с.52).
У свою чергу, доказів того, що відповідачем здійснювався замір відстані від місця стоянки автомобіля позивача до краю тротуару, де здійснюють рух пішоходи, за допомогою якого можливо було б встановити, що на тротуарі для руху пішоходів залишилося менше 2 метрів, матеріали справи не містять.
З наявних у справі доказів фотофіксації вбачається, що припаркований автомобіль позивача не створював будь-яких перешкод для руху пішоходів та інших учасників руху. Крім того, на зазначеному місці, де був припаркований автомобіль позивача, не встановлено жодного знаку, який забороняв би чи обмежував стоянку автомобіля. Із наданих фотоматеріалів візуально видно, що відстань від автомобіля до будівлі НОМЕР_3 по вул Лаврська в м. Києві становить більше 2 метрів та не перешкоджає руху пішоходів.
Отже, доводи відповідача щодо порушення позивачем вимоги зазначеного п. п. «б» п. 15.10 ПДР, так як автомобіль Porshe Cayenne, державний номерний знак НОМЕР_1 був припаркований не на краю тротуару, колегією суддів оцінюється критично, оскільки, по-перше, нормативного визначення краю тротуару ПДР України та чинне законодавство не містить, по-друге, наявні у матеріалах справи згадані вище фотографії дають підстави стверджувати, що транспортний засіб розташований на краю або близько до краю тротуару.
Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306: тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном.
Викладене свідчить, що оскаржувана постанова прийнята головним спеціалістом-інспектором з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Пігарєвим Станіславом Валерійовичем без наявних на те правових підстав з огляду на відсутність належних і допустимих доказів недотримання ОСОБА_1 вимог п. п. «б» п. 15.10 ПДР.
У свою чергу, відповідач не надав суду достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, не подав жодного доказу на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, необхідного для прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про притягнення останньої до адміністративної відповідальності.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КАС України).
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. №3-рп/2003, а саме: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)".
На підставі викладеного та приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, позов задовольнити, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень частини третьої статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 цього Кодексу (особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Що стосується розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Апеляційний суд встановив, що позивач сплатив за подання позову 605,60 грн, а за подання апеляційної скарги 726,72 грн.
Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 1332,32 грн судового збору.
Керуючись статтями 243, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2025 року у справі №757/11622/25-а - скасувати, прийняти нове, яким позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серія 2KI № 0000699691 від 19.02.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП.
Справу про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд.31, корпус 2, код ЄДРПОУ 34926981) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1 332 (одна тисяча триста тридцять дві) гривні 32 копійки.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді І.О.Грибан 

О.В.Карпушова