Справа № 946/6683/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області в складі:
головуючого - судді Березнікова О.В.,
за участю секретаря судового засідання – Нанєвої А.В.,
розглянувши в судовому засіданні в приміщенні Кілійського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ТОВ «ФК «ТЕХНОФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач в особі ТОВ «ФК «ТЕХНОФІНАНС» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 11.04.2024 між сторонами було укладено Договір позики «Техно» №3328907877-018681, у зв`язку з чим відповідач отримав у позику грошові кошти в сумі 5500,00 грн на умовах строковості, оплатності та поверненості, шляхом перерахування на банківську картку Позичальника НОМЕР_1  строком на 20 днів зі сплатою відсотків, передбачені договором, комісією та пені. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, видавши відповідачу позику, а останній позику та відсотки за кредитом в повному обсязі не сплатив, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просять стягнути з відповідача заборгованість за договором в розмірі 41057.50 грн, яка складається з наступного: 5500.00 грн – заборгованість за кредитом; 1567,50 грн – заборгованість за відсотками; 11000,00 грн – пеня; 22990,00 грн - послуги, та судові витрати по справі.
В судове засідання представник позивача не з`явився, подавши під час звернення до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив позов задовольнити у повному обсязі.
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки; відзиву на позов не подавав. 
Зі згоди позивача, висловленої під час звернення до суду, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню.
З наданих до позову доказів встановлено, що між сторонами укладено Договір позики «Техно» №3328907877-018681, за яким Позикодавець надає Позичальнику, а Позичальник приймає в позику грошові кошти в сумі 5500 гривень (п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок.) на умовах строковості, оплатності та поверненності, шляхом перерахування на банківську картку Позичальника НОМЕР_1 , а Позичальник у встановлений цим Договором строк зобов`язується повернути позику, сплатити проценти та комісії за користування позиченими коштами на визначених цим Договором умовах (п. 2.1. Договору).
Відповідно до п.2.2. Договору, строк кредитування (строк Позики) за цим Договором складає 20 (двадцять) календарних днів, позика має бути повернута у термін до 30.04.2024 року включно. У разі невнесення (або недовнесення) суми грошових коштів для виконання грошового зобов`язання до зазначеної дати невнесена (недовнесена), сума грошового зобов`язання вважається простроченою заборгованістю, та до Позичальника застосовується відповідальність за порушення умов цього Договору, визначена розділом 6 Договору. Строк кредитування може бути продовжено виключно за бажанням Позичальника шляхом укладення додаткової угоди до цього Договору, яка підписується у порядку, вказаному у п.1.2. Договору. Зміна строку кредитування в односторонньому порядку не допускається. 
Пунктом 2.3. Договору передбачено, що за користування Позикою Позичальник сплачує проценти за користування коштами за фіксованою процентною ставкою, що складає 1.50% від суми Позики, що за календарний рік становить 547.5% річних. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за позикою. Нарахування процентів здійснюється щоденно протягом строку кредитування. День надання Позики не враховується при нарахуванні процентів, день повернення Позики враховується при нарахуванні процентів. 
Також умови договору передбачають, що Позичальник сплачує комісії, пов`язані з укладенням, обслуговуванням цього Договору, яка складає 1% від Суми позики та нараховується щоденно за супроводження договору, надання цілодобової підтримки Позичальнику з приводу виконання умов Договору, обслуговування заборгованості (за наявності), нарахування і сплата якої проводиться на залишок заборгованості за Позикою щоденно протягом дії Договору із розрахунку кількості календарних днів у році та припиняється в день фактичного повернення Позики в повному обсязі, а також одноразової комісію за видачу Позики у розмірі 2.50% від Суми Позики, яка нараховується одноразово та підлягає сплаті в момент надання Позики шляхом її утримання Позикодавцем із Суми Позики.
Вказаний договір підписано відповідачем електронним підписом Одноразовий ідентифікатор: dr47p7.
Як вбачається з розрахунку заборгованості позивач виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит, а відповідач кредит вчасно не сплатив, внаслідок чого виникла заборгованість, в розмірі 41057.50 грн, яка складається з наступного: 5500.00 грн – заборгованість за кредитом; 1567,50 грн – заборгованість за відсотками; 11000,00 грн – пеня; 22990,00 грн - послуги, яку просить стягнути.
Кредитні кошти у зазначеному розмірі були зараховані не картковий рахунок відповідача №НОМЕР_1 , який ним вказано та обумовлено в договорі, що підтверджується платіжним дорученням №7997 від 11.04.2024.
Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Отже, з письмових доказів достовірно встановлено порушення зобов`язання зі сторони відповідача з приводу повернення отриманих кредитних коштів, у зв`язку з чим обґрунтованою є вимога про стягнення отриманих кредитних коштів в розмірі 5500.00 грн та 1567,50 грн – заборгованість за відсотками, нарахованими відповідно до умов договору.
Водночас суд не погоджується з вимогою позивача щодо стягнення з відповідача нарахованої заборгованості за послуги в розмірі 22990,00 грн, які суд розуміє як комісію відповідно до п. 2.4. Договору, та пені в розмірі 11000,00 грн.
Щодо заборгованості по комісії слід зазначити наступне.
Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку з чим у Законі України "Про захист прав споживачів" статтю 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Разом з тим, відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції станом на дату укладення договору в цій справі) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Згідно з частиною 6 статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.
До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Як встановлено вище, сторонами в договору обумовлено нарахування комісії в розмірі 1% в день, яка нараховується з дня надання позики та до остаточного її повернення, а також разової комісі в розмірі 2,5%, що становить 137,5 грн та вирахувані позивачем з основної суми позики під час її перерахування відповідачу на картковий рахунок, що вбачається також з платіжного доручення №7997 (відповідачем отримано на картковий рахунок позику в розмірі 5362.5 грн).
Позивачем надано розрахунок нарахованої комісії в розмірі 22990,00 грн, нарахованої з 11.04.2024 по 03.06.2025.
Проте, а ні зі змісту Договору позики «Техно» №3328907877-018681, а ні з інших матеріалів справи, суду не зрозуміло які саме послуги за вказану плату по нарахованій комісії надаються чи надавалися позичальнику, позаяк розмір комісії, яка становить 22990,00 грн, суттєво перевищує розмір наданої позики – 5500,00 грн.
Договором лише зазначено, що така комісія нараховується за супроводження договору, надання цілодобової підтримки Позичальнику з приводу виконання умов Договору, обслуговування заборгованості (за наявності), що на думку суду має загальне тлумачення та не конкретизує складову таких послуг.
У даному випадку, розмір нарахованої комісії, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір позики та процентів), свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, та є несправедливим.
Суд зауважує, що позивач не був позбавлений можливості надати докази на підтвердження справедливості нарахування такого розміру комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються позичальнику за таку плату. Разом з тим наявні в матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг, за які позивачем встановлена комісія.
За таких обставин, враховуючи право позивача встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, проте на справедливих та зрозумілих умовах, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині, а саме стягнути з відповідача нараховану позивачем заборгованість по комісії за період з 11.04.2024 по 30.04.2024, тобто за період надання коштів у позику, що відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, і становить 1182,5 грн, а також, разом з нарахованими відсотками та тілом позики становить суму заборгованості в розмірі 8250,00 грн, що передбачено умовами договору в п.2.6., як «Орієнтовна загальна вартість позики», та в цілому підлягає стягненню з відповідача.
Щодо нарахування пені.
Суд враховує, що відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану",розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022від 24.02.2022на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 до теперішнього часу.
Правовий висновок, щодо аналізу п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 910/10901/23, який, відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі.
За таких обставин слід дійти висновку, що штрафи, неустойка, пеня та інші платежі, як захід відповідальності, в тому числі нараховані відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування», на період воєнного стану не нараховуються за такими договорами і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Дія п. 18 Прикінцевих положень ЦК України розповсюджується на усі види кредитних (позикових) боргових зобов`язань, як перед юридичними, так і перед фізичними особами та розповсюджується як на відповідальність, визначену статтею 625 ЦК України, так і на інші види відповідальності, визначені відповідними кредитними договорами: штрафи, неустойку, пеню та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідачки слід стягнути заборгованість в розмірі 8250,00 грн (5500.00 грн – заборгованість за кредитом; 1567,50 грн – заборгованість за відсотками; 1182,50 грн – послуги (комісія)).
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір в розмірі 2422, 40 грн.
На підставі ст.ст. 4, 5, 12, 13, 89, 141, 197, 259, 263-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:
Позов ТОВ «ФК «ТЕХНОФІНАНС» - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , на користь ТОВ «ФК «ТЕХНОФІНАНС», ЄДРПОУ 43868852, суму заборгованості в розмірі 8250,00 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , на користь ТОВ «ФК «ТЕХНОФІНАНС», ЄДРПОУ 43868852, витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимогв розмірі 486,66 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Заочне рішення може бути переглянуте Кілійським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 

Суддя О.В. Березніков