Справа № 404/10426/23 
Номер провадження 2/404/2602/23 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Кропивницький

Фортечний районний суд м. Кропивницького в складі:

головуючої судді - Варакіної Н.Б.
за участю секретаря - Кірової А.Д. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Департамент надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Департамент надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. В обґрунтування вимог посилається на те, що 07 квітня 2001 року між нею та ОСОБА_2 укладений шлюб, зареєстрований Бишівською сільською радою Макарівського району Київської області, актовий запис № 5. За час шлюбу відповідач визнаний батьком доньки позивачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після реєстрації шлюбу від 31.08.2013 року змінила своє прізвище на « ОСОБА_3 ». Крім того, від цього шлюбу мають доньку, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час шлюбу, відповідачем була набута одноособово у власність (як було встановлено після розірвання шлюбу) квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 січня 2020 року шлюб між сторонами розірваний. З 2019 року відповідач вибув із спірної з квартири та проживає окремо. Разом із неповнолітньою донькою проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу відповідач поставив до відома, що лише він є одноособовим власником квартири АДРЕСА_2 , в якій вона зареєстрована та постійно проживала в період з 2002 по 2004 роки та з 2010 і по теперішній час, і що саме він буде вирішувати питання щодо можливості мені проживати у вказаній квартирі, і що тільки він має можливість нею розпоряджатися на власний розсуд. Вказана інформація змусила звернутись до суду з позовною заявою про визнання незаконним та скасування рішення та свідоцтва про право власності на нерухоме майно. В результаті розгляду вказаної справи № 404/318/21 Кіровським районним судом м. Кіровограда 21 вересня 2023 року ухвалено рішення, яким позов задоволено визнано незаконним та скасовано рішення Новенської селищної ради м. Кіровограда від 23.10.2003 № 132 в частині оформлення права власності за ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності від 13 листопада 2003 № 44, видане на підставі рішення виконкому Новенської селищної ради м. Кіровограда від 23 жовтня 2003 № 132 про право власності на дану квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до реєстру судових рішень, вступна та резолютивна частина вказаного рішення винесена 21.09.2023 і оприлюднено 22.09.2023, повний текст рішення складено 11.10.2023 та оприлюднено в Реєстрі 12.10.2023. На час звернення до суду з позовом вказане судове рішення оскаржене відповідачем, провадження Кропивницького апеляційного суду № 22-ц/4809/1496/23. Так, будучі обізнаним із прийнятим судовим рішенням відповідач 09.10.2023, зловживаючи своїми правами та діючи у недобросовісний спосіб, почав чинити перешкоди в користуванні житловим приміщенням, а саме: звернувся із заявою до Департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради (надалі - Третя особа) про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Фактично, третя особа, будучи введеною в оману відповідачем щодо наявного судового рішення, яким скасоване його право власності на вказану квартиру, прийняла рішення про зняття позивачки із задекларованого/зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Про дані обставини їй стало відомо лише 02.11.2023, коли отримала Витяг з реєстру територіальної громади, в якому зазначені відомості щодо зняття з реєстрації 09.10.2023. Крім того, при спілкування із відповідачем, останній неодноразово погрожував, що вижене мене та нашу неповнолітню дитину із квартири та продасть її. Разом з тим, при розгляді цивільної справи № № 404/318/21 судом прийнято до уваги, що право заняття житлової площі 3- кімнатної квартири по АДРЕСА_1 набули відповідно до ордера на житлове приміщення № 209 від 29.11.2002, який був виданий ОСОБА_2 із сім`єю 3 особи: до складу якої входить ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_3 - донька. Її місце проживання за вказаною адресою було зареєстровано у якості члена сім`ї відповідача, з яким я на той час перебувала у шлюбі, на підставі вказаного ордеру. За вказаних обставин, саме ордером № 209 від 29.11.2002 закріплене моє право користування вказаною квартирою, яке включає в себе, в тому числі і можливість перебувати на задекларованому/зареєстрованому обліку місця проживання і включення вказаних відомостей до Реєстру територіальної громади. Наразі, донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжує бути задекларованою/зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3 разом із відповідачем. При цьому, вона як колишня дружина відповідача і належний квартировинаймач незаконно була знята із задекларованого/зареєстрованого місця проживання. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 02 вересня 2019 року у справі №731/34/17-ц, провадження №61-2417св18. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав та порядку, передбачених законодавством. Згідно зі ст. 156 цього Кодексу припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів права користуватися займаним приміщенням. Оскільки вона має право проживати в квартирі, на законних підставах - як член сім`ї, а після розірвання шлюбу - як колишній член сім`ї власника, спірні правовідносини регулюються нормами ЖК України, що з урахуванням положень ст. 8 ч. 1 ЦК України узгоджуються з нормами ст. 402 ч. 1, ст. 403, ст. 405 ч. 1 ЦК України.
Відповідач подав відзив. В якому позов не визнав, з наступних підстав. Вважає, що ОСОБА_1 вводить суд в оману. Ствердження того, що факт одноособового набуття ОСОБА_2 у приватну власність квартири був встановлений лише після розірвання шлюбу 29.01.2020 року не відповідає дійсності. Ввівши суд в оману давши завідомо неправдиві покази ОСОБА_1 зробила це свідомо. За час проходження військової служби ОСОБА_2 в інших гарнізонах (з 2004 року по 2007 рік в населеному пункті Бузькі хутори Вознесенського району, з 2007 року по 2013 рік населений пункт Києво-Олександрівське Веселинівського району в Миколаївській області, в 2013 році в місті Кривий Ріг) на той час дружина не підтримувавши сімейних відносин і залишалась проживати в спірній квартирі. При цьому свідоцтво на право власності та інші всі документи на квартиру знаходились у ОСОБА_1 в особистому користуванні весь час від отримання свідоцтва на право власності і до розірвання шлюбу протягом 16 років. Вона особисто робила копії цих документів не одноразово починаючи з 2003 року які і надала суду. Крім того 54 військовослужбовця отримали подібні свідоцтва на право власності на квартири по АДРЕСА_4 , на загальних зборах мешканців будинку, це питання неодноразово обговорювалося, і хто хотів переоформлювали права власності. Про це чудово знала і усвідомлювала ОСОБА_1 , яка особисто неодноразово заявляла сусідам і близьким родичам, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 і вона на неї не претендує. Оскільки ОСОБА_2 перебував на квартирному обліку в Кіровоградській КЕЧ району з 1995 року а шлюб з нею уклав в 2001 році. В документальне підтвердження того, що ОСОБА_1 знала про належність ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_2 є лист Новенської селищної ради міста Кропивницького від 12 серпня 2020 № 735/01-10, довідки Новенської селищної ради міста Кропивницького № 1372 від 12 серпня 2020, у спірній квартирі були зареєстровані у складі сім`ї особи: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) - чоловік, у період із 15 листопада 2002 року по 14 травня 2004 року, з 22 квітня 2008 року по теперішній час; ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) - дружина, у період із 15 листопада 2002 року по 14 травня 2004 року, з 09 квітня 2010 року по теперішній час; ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) - донька, у період із 15 листопада 2002 року по 14 травня 2004 року; ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 )- донька, у період із 28 травня 2010 року по теперішній час. Оскільки без свідоцтва на право власності та особистого підпису заяв та документів реєстрацію оформити не можливо. Крім того, сплачуючи кошти за надання комунальних послуг ОСОБА_1 достовірно знала кому належить квартира і особисто надавала відповідні документи. Оформлюючи свідоцтво про народження доньки ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) та реєструючи її за адресою в квартирі АДРЕСА_2 також мала в особистому користуванні всі документи щодо власності. ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) - донька, змінюючи місце реєстрації в 2013 році після державної реєстрації шлюбу із ОСОБА_6 також мала в особистому користуванні всі документи щодо власності квартири АДРЕСА_2 . Діючи за прямим умислом ОСОБА_1 стверджує, що 17 років вона проживала невідомо в чиїй квартирі, завідомо тобто усвідомлюючи неправдивість своїх показань, надала повністю перекручені факти, що мають значення для правильного вирішення справи, чим порушила статтю 384 Кримінального Кодексу України (Введення в оману суду або іншого уповноваженого органу) Суд першої інстанції не правильно встановив, що позивачка звернулася у межах строку позовної давності, у відповідності до ст. 256 ЦК України, стверджуючи, що про порушення своїх прав дізналася після розлучення із відповідачем у січні 2020 році. Крім того суд стверджує, що матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження того, що відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, оскільки він не надав наказ по особовому складу, тобто офіційного документу форми 5 суду було недостатньо і він не міг витребувати наказ командира військової частини НОМЕР_3 по особовому складу. Сама ОСОБА_1 достовірно знала де служить і коли мобілізований ОСОБА_2 , мала змогу телефонного спілкування, та навмисно приховувала факти подачі позовних заяв. Звинувачення ОСОБА_1 в недобросовісності ОСОБА_2 є безпідставними оскільки в 2019 році між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досягнута усна домовленість, про утримання доньки ОСОБА_5 та сумісного її проживання з мамою в квартирі АДРЕСА_2 допоки ОСОБА_2 не придбає для ОСОБА_5 іншої житлової площі. ОСОБА_1 була згідна і цілком підтримувала миролюбну домовленість, просила не оформлювати офіційно сплату аліментів на утримання ОСОБА_5 . Особисто замовила в Приватбанку дитячу картку на яку ОСОБА_2 перераховував кошти на утримання ОСОБА_5 до 2023 року коли дізнався про рішення суду по справі № 404/3582/22 Номер провадження 2/404/873/22 згідно якого вирішено стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12 липня 2022 року, до досягненням дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 . При цьому ОСОБА_2 не був поінформований про дану справу, хоча сама ОСОБА_1 достовірно знала про його перебування у складі Збройних Сил в Донецькій області і усвідомлювала неможливість його участі в судовому процесі, тим паче не поінформувавши колишнього чоловіка про позовну заяву в якій ввела в оману суду стверджуючи, що донька повністю перебуває на її утриманні а відповідач не приймає участі в утриманні їхньої дитини, не дає кошти на харчування, одяг і інші життєво необхідні речі. В суді не підтвердила отримання коштів на дитину, шахрайським шляхом спричинивши подвійну виплату аліментів не повідомила суд про те, що колишній чоловік залишивши сім`ю забрав з собою тільки військову форму, забезпечивши дитину і ОСОБА_1 всім необхідним для достойного і комфортного проживання. Натомість особистими речами ОСОБА_2 , які залишалися в квартирі колишня дружина ОСОБА_1 розпорядилася на власний розсуд повідомивши, що їх викинула. ОСОБА_1 створила перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом заміни замків, та фізичним не допуском до помешкання, розпорядилась особистим моїм майном на власний розсуд. Психологічно вплинувши на дитину обмежила їх спілкування. ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5 безперешкодно проживають та користуються майном в квартирі. На час зняття 09.10.2023 ОСОБА_1 із місця проживання рішення суду по справі №404/318/21 від 21.09.2023 року законної сили не набрала постанова складена 24.06.2024 року. А позовну заяву про усунення перешкоди у користуванні житловим приміщенням ОСОБА_1 написала 30.11.2022. Ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі датована 08.12.2023.
Просить суд відмовити у задоволенні позову. 
В судовому засіданні представник позивача - адвокат Кричун Ю.А. позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Просив задовольнити. 
Відповідач позов не визнав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, просив у задоволенні позову відмовити. 
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 07 квітня 2001 року між сторонами укладений шлюб, зареєстрований Бишівською сільською радою Макарівського району Київської області, актовий запис № 5. 
Відповідач визнаний батьком доньки позивачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після реєстрації шлюбу від 31.08.2013 року змінила своє прізвище на « ОСОБА_3 ».
Від шлюбу сторони мають доньку, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 січня 2020 року шлюб між сторонами розірваний.
14 листопада 2003 року ОСОБА_2 здійснена державна реєстрація права приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності , виданої Новенської селищною радою від 13 листопада 2003 року. 
Вважаючи, що приватизація була здійснена відповідачем без урахування її інтересів та інтересів доньки, які проживали та проживають у зазначеній квартирі.
Спірна квартира була отримана відповідачем як військовослужбовцем, який перебував на черзі в Кіровоградському КЕЧ районі. 
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 вересня 2023 року визнано незаконним та скасовано рішення виконкому Новенської селищної ради м. Кіровограда від 23 жовтня 2003 року № 132 в частині оформлення права власності за ОСОБА_2 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 . 
Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності від 13 листопада 2003 року, № НОМЕР_4 видане на підставі рішення виконкому Новенської селищної ради м. Кіровограда від 23 жовтня 2003 року № 132 про право приватної власності на цілу квартиру. 
Рішення оскаржене в апеляційному порядку та набрало законної сили 14.11.2023. 
09.10.2023 ОСОБА_2 зняв із зареєстрованого місця поживання ОСОБА_1 .
Позивач вважає, що оскільки станом на 09.10.2023 існувало рішення суду від 21.09.2023 про скасування приватизації спірної квартири, ОСОБА_2 не мав права зняти її з зареєстрованого місця проживання, чим спричинив перешкоди у користуванні житловим приміщенням. 
Реєстрація або зняття із реєстрації місця проживання особи здійснюється відповідно до ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (далі Закон), Порядку декларування та реєстрації місця проживання, затвердженого КМУ № 265 від 07.02.2022. 
Відповідно до ст. 18 Закону зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. 
На момент здійснення зняття із зареєстрованого місця поживання ОСОБА_1 відповідачем, а саме 09.10.2023 рішення суду не набрало законної сили, тому він, діючи на підставі ст. 18 Закону, як власник житла, діяв у межах закону. 
На даний час позивач має зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 . 
За таких обставин, позов задоволенню не підлягає. 
На підставі ст. 18 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», керуючись ст. 265 ЦПК України, суд 

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Департамент надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням - відмовити. 

Рішення суду може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його складення, шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду. 

Вступна та резолютивна частини складені 18.12.2025, повний текст рішення суду складений 07.01.2026, в зв`язку із відсутністю електропостачання у суді. 

Суддя Фортечного районного суду 
міста Кропивницького Н. Б. Варакіна