П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2025 року м. Київ
Справа № 753/15345/25
Провадження № 22-ц/824/15521/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Стрижеуса А. М., 
суддів: Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

учасники справи: скаржник ОСОБА_1 
боржник ОСОБА_2 
суб`єкт оскарження Данилюк Ольга Борисівна Головний державний виконавець Дарницького відділу ДВС у м.Києві ЦМУ Міністерства юстиції

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк Ольги Борисівни, боржник: ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк Ольги Борисівни, боржник: ОСОБА_2 .
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк О.Б., боржник: ОСОБА_2 повернуто без розгляду.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_4 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Посилається на те, що судом було порушено норми процесуального права. На думку ОСОБА_1 судом невірно застосований абз.2 ч.2 ст. 183 ЦПК України. Суд, незважаючи на відсутність в тексті норми ст. 183 ЦПК вимоги надання «опису вкладення поштового відправлення», який би підтверджував надсилання скаржником стороні копії скарги з додатками, вважає що, зазначена вимога в силу існування в тексті іншого підзаконного акту, а саме «Правил надання послуг поштового зв`язку» лише згадування такого не обов`язкового виду поштового відправлення як «цінний лист з описом вкладення» автоматично вимагає від всіх доказів надання скаржником саме «опису вкладення» для підтвердження здійснення ним поштового відправлення сторонам учасникам судового розгляду. Суд помилково вважає, що такий доказ як «Поштова квитанція відправлення рекомендованим листом без опису вкладення» не має для суду доказової сили. Це помилкове тлумачення норми ст. 183 ЦПК України, яка не містить такої суворої вимоги як надання опису вкладення.
Судом також невірно застосована норма ч.4 ст.183 ЦПК України щодо повернення скарги без розгляду, оскільки зазначена норма передбачає повернення лише у разі ненадання доказів, а не у разі надання недостатніх доказів, які суд помилково вбачає неналежними і неповними. Зазначений факт свідчить, що суд, ще на стадії підготовки до розгляду скарги по суті фактично розпочав розгляд справи по суті без участі та повідомлення сторін, що є порушенням вимог ст.450 ЦПК України, оскільки припустився оцінки повноти та достатності доказів, що мав здійснювати лиши під час розгляду скарги по суті за участі сторін.
Судом порушено вимоги ст. 448 ЦПК України в частині повернення скарги скаржнику без розгляду, яка передбачає повернення скарги лише протягом чотирьох днів після її надходження до суду чим порушив право скаржника на своєчасний розгляд його скарги та своєчасне виконання судового рішення, однак суд прийняв ухвалу з пропуском 4 денного терміну. 
У відзиві на апеляцій скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Гордін Л.Я. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року залишити без змін.
Визнати дії ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами.
З метою недопущення подібної процесуальної поведінки у майбутньому накласти на скаржника ОСОБА_1 штраф розмірі 3 прожиткових мінімуми за зловживання процесуальними правами.
Зокрема зазначає, що одночасно з цією справою, Дарницьким районним судом міста Києва розглядається інша ідентична справа № 753/15942/25 за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за участі заінтересованої особи (боржника) ОСОБА_2 .
Ухвалою судді Шаповалової К. В. від 07 серпня 2025р. у справі № 753/15942/25 відкрито провадження за скаргою ОСОБА_1 . Крім того, одночасно зі зверненням до Дарницького відділу ДВС звернувся з виконавчим листом також і до Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ Мінюсту.
Рішенням державного виконавця від 19 серпня 2025 року виконавчий лист 753/21685/17 від 15 квітня 2024 року було повернуто ОСОБА_1 . 
Також вказує, що рішення у справі № 753/21685/17, за яким ОСОБА_1 отримав виконавчий лист від 15 квітня, 2024 року, - до моменту видачі такого виконавчого листа вже було в повному обсязі виконано ОСОБА_2 , про що ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 письмово 19 березня 2024 року Зазначені вище докази є у розпорядження заявника ОСОБА_1 , а учаснику справи Дарницькому відділу ДВС направляються в електронній формі. Копія відзиву направляється учасникам справи в електронній формі, скаржник ОСОБА_1 як особа, яка отримувала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю в Раді адвокатів Херсонської обл. відповідно до ч. 56 ст. 14 ЦПК України зобов`язаний мати електронний кабінет в системі Електронний суд ЄСІТС. Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Крім того, представник ОСОБА_2 - адвокат Гордін Л.Я. додатково подав заяву щодо вжиття заходів проти зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами.
Заяву обґрунтовує тим, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року по справі № 753/21685/17, з урахуванням постанови Київського апеляційного суду від 09 червня 2022 року та Постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 лютого 2024 року за яким ОСОБА_1 отримав виконавчий лист від 15 квітня 2024 року - до моменту видачі такого виконавчого листа вже були в повному обсязі виконані заінтересованою особою ОСОБА_2 в тій частині, в який був виданий такий виконавчий лист, про що ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 письмово ще 19 березня 2024 року (тобто за місяць до отримання ОСОБА_1 виконавчого листа), що підтверджується відповідними доказами, а саме - повідомленням ОСОБА_2 від 19 березня 2024 року ОСОБА_1 про добровільне виконання судового рішення, із додатком (Лист ДТЕК «Київські електромережі» від 11.03.2024р. № 13927/012, а також доказами про направлення та отримання ОСОБА_1 вказаного повідомлення, у учаснику справи Дарницькому відділу ДВС направлялися в електронній формі.
Крім того, у додаткових поясненнях вказує, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 жовтня 2025р. у справі № 753/15942/25, провадження № 4-с/753/115/25 справа ОСОБА_1 вже розглянута по суті - скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) О. Данилюк, заінтересована особа - ОСОБА_2 , була задоволена частково: дії головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) О. Данилюк, які полягають у винесення повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання від 24 червня 2025 року, були визнані неправомірними; повідомлення про повернення виконавчого документу № 753/21685/17 від 15 квітня 2024 року стягувачу без прийняття до виконання від 24 червня 2025 року видане головним державним виконавцем Дарницького ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) О. Данилюк було скасовано. В іншій частині скарги - було відмовлено.
Також, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2025 року у справі № 753/21685/17, яка набрала а законної сили 24 вересня 2025 року виконавчий лист від 15 квітня 2024 року, виданий Дарницьким районним судом м. Києва у справі № 753/21685/17 визнаний таким що не підлягає виконанню.
Крім того, 11 листопада 2025 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Гордіна Л.Я. надійшла заява про стягнення понесених судових витрат.
Розглянувши клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Гордіна Л.Я. про визнання дій ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Конституція України, таким чином, надає громадянам право безпосередньо звертатися до суду із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. 
Відповідно до ст. 44 Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.
З матеріалів справи вбачається, що скарга ОСОБА_1 надійшла до суду 17 липня 2025 року.
Ухвала Дарницького районного суду м. Києва про повернення скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк О.Б., боржник: ОСОБА_2 без розгляду постановлена 22 липня 2025 року .
З апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся 06 серпня 2025 року .
Обставини на якій посилається представник ОСОБА_2 - адвокат Гордін Л.Я., як на підстави для визнання дій ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами, зокрема звернення зі скаргою до суду, а також наявність судового рішення у справі, а саме ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2025 року яким виконавчий лист від 15 квітня 2024 року, виданий Дарницьким районним судом м. Києва у справі № 753/21685/17 визнаний таким що не підлягає виконанню, та ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 13 жовтня 2025 року про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 , не є підставою для визнання дій ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами, оскільки зазначені події відбулися після звернення ОСОБА_1 зі скаргою до суду першої інстанції. 
За таких обставин, відсутні підстави для визнання дій ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правам.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Постановляючи оскаржувану ухвалу про повернення скарги без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що скаржником при звернені до суду із вказаною скаргою не додано до заяви належних доказів направлення вказаної заяви усім учасникам справи. У свою чергу, скаржником до матеріалів заяви додано фіскальний чек, без опису вкладення, що позбавляє суддю пересвідчитись, які саме документи скаржником було відправлено учасникам справи, та наслідок виконання вимог ч. 2 ст. 183 ЦПК України, а тому посилаючись на ч. 4 ст. 183 ЦПК України, дійшов висновку про повернення скарги без розгляду. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для повернення скарги ОСОБА_5 без розгляду, однак вважає, що суд першої інстанції помилково застував положення вимог ст. 183 ЦПК України.
Згідно статті 448 ЦПК України скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Скарга подається в письмовій формі і підписується стороною виконавчого провадження, її представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Скарга повинна містити:
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається скарга;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
4) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються;
5) ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження;
6) номер справи, в якій видано виконавчий документ, реквізити виконавчого документа;
7) дату, коли особа, яка подає скаргу, дізналася про порушення її прав внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, вчинення дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця;
8) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;
9) викладення обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги;
10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до скарги.
До скарги додаються:
1) довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і такі документи раніше не подавалися;
2) докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43цього Кодексу.
Суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.
Про прийняття скарги до розгляду суд постановляє ухвалу та повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після її прийняття до розгляду.
Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, яке підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної або касаційної інстанції не перешкоджає розгляду відповідної скарги, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.
Суд першої інстанції повертаючи заяву без розгляду встановив, що «скарга подана з порушенням вимог частини 2 ст. 183 ЦПК України в якій вказано, що до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
Колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції при вирішенні питання відкриття провадження у розгляді скарги на дії чи бездіяльність державного виконавця перевіряє відповідність поданої скарги та додатних до неї документів вимогам ч. 3, 4 ст. 448 ЦПК України.
За наведеними у процесуальній нормі закону до скарги додаються: довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і такі документи раніше не подавалися; докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.
Відповідно до п.1, п.2 ч. 7 ст.43 ЦПК України у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.

Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.
З матеріалів справи та доданих до апеляційної скарги доказів вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця через засоби поштового зв`язку.
Разом з тим, до скарги ОСОБА_1 додано фіскальний чек, без опису вкладення. 
Відповідно до ч 5. ст. 448 ЦПК України, суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково вважає, що такий доказ як «Поштова квитанція відправлення рекомендованим листом без опису вкладення» не має для суду доказової сили, оскільки помилково тлумачить норми ст. 183 ЦПК України, яка не містить такої суворої вимоги як надання опису вкладення, то вони відхиляються судом з наступних підстав.
Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Порядок подання скарги та вимоги до скарги визначені ст. 448 ЦПК України.
Відповідно до п.п.2 ч.4 ст. 448 ЦПК України до скарги додаються докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу. 
Відповідно до п.1, п.2 ч. 7 ст.43 ЦПК України у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.
Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.
Отже зазначеною нормою закону чітко визначено, що до скарги додаються докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з описом вкладення.
Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд на стадії підготовки до розгляду скарги по суті фактично розпочав розгляд справи по суті без участі та повідомлення сторін, що є порушенням вимог ст.450 ЦПК України, припустився оцінки повноти та достатності доказів, що мав здійснювати лише під час розгляду скарги по суті за участі сторін, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 448 ЦПК України суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд прийняв ухвалу з пропуском 4 денного терміну, то в цій частині суд вважає зазначити наступне. 
Відповідно до пункту 2 Розділу ІІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України після завершення автоматизованого розподілу судові справи передаються судді (судді-доповідачу) для розгляду під підпис у загальному реєстрі судових справ або окремо складених реєстрах судових справ на кожного суддю (суддю-доповідача) у порядку визначеному в суді.
Відповідно до ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до ч. 5 ст. 448 ЦПК України суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.
З матеріалів справи вбачається, що скарга ОСОБА_1 надійшла до Дарницького районного суду м. Києва 17 липня 2025 року.
Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 18 липня 2025 року визначено суддю Сирбул О.Ф.
Останнім днем для постановлення ухвали про повернення скарги без розгляду відповідно до ч. 5 ст. 448 ЦПК України є 22 липня 2025 року. 
Таким чином, доводи ОСОБА_1 в цій частині є безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи. 
Отже, враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо повернення скарги ОСОБА_1 без розгляду, однак враховуючи встановлені обставини, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року підлягає зміні, шляхом викладення її мотивувальної частини, у редакції цієї постанови, оскільки, судом помилково застосовано положення вимог частин 2, 4 статті 183 ЦПК України.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.
Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі№ 640/18402/19(провадження № К/9901/27657/20).
Суд не зобов`заний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі№ 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).
Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховувати позицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справ.
З матеріалів справи відомо, що 31 липня 2025 року між адвокатом Гордін Л.Я. та ОСОБА_2 було укладено договір про надання правничої допомоги. 
Відповідно до п. 3.1. вказаного договору, зазначено, що гонорар визначається згідно з домовленістю Сторін за погодинною системою оплати, виходячи із базової ставки: 5000 грн - 1 година.
Відповідно до Акту приймання передачі наданих послуг № 1/11/2025 від 10 листопада 2025 року на підставі Договору про надання правової допомоги від 31.07.2025р., Додатоку № 1 від 1.08.2025р. до Договору про надання правової допомоги від 31.07.2025р. адвокатом були надані довірителю наступні послуги:
- 1.08.2025р. Первинна консультація довірителю- 1 година, вартість 5 000,00грн.
- 8.08.2025р. Вивчення матеріалів справи № 753/15345/25 - 1 година, вартість 5 000,00грн.
- 25.08.2025р. Підготовка та погодження із довірителем Відзиву на апеляційну скаргу - 1 година, вартість 5 000,00грн.
- 26.08.2025р. Підготовка та погодження із довірителем Заяви щодо вжиття заходів проти зловживання скаржником ОСОБА_1 процесуальними правами - 1 година, вартість 5 000,00грн.
- 3-5.11.2025р. Вивчення матеріалів справ № 753/21685/17 (всього 18 томів), № 753/15942/25, предметно та суб`єктно пов`язаних зі справою № 753/15345/25 - 5 годин, вартість 25 000,00грн.
- 10.11,2025р. Підготовка та подання додаткових пояснень у справі -1 година, вартість 5 000,00грн.
Загальна вартість послуг склала: 50 000 грн.
Довірителю надана знижка у розмірі 50 % за обсяг наданих послуг та допомогу довірителя Адвокату.
Загальна вартість послуг, з урахуванням знижки, склала: 25 000 грн.
Отже, матеріалами справи дійсно підтверджується факт отримання ОСОБА_2 послуг адвоката Гордіна Л.Я. з надання правової допомоги.
Разом з тим, при визначенні розміру судових витрат, що підлягають відшкодуванню, судова колегія виходить з того, що дана справа при її перегляді у суді апеляційної інстанції, для кваліфікованого юриста не є спором значної складності, не потребує зібрання великого обсягу доказів, що вже надавалися протягом тривалого розгляду справи, залучення до участі у справі інших учасників.
Враховуючи викладене, а також те, що апеляційну скаргу задоволено частково, а саме змінено мотивувальну частину ухвали, колегія судів врахувавши співмірність наданої правничої допомоги а також врахувавши складність справи дійшла до висновку, що заява підлягає задоволенню частково, а саме до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає 3000 грн. витрат на правничу допомогу. 
Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково .
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2  3000грн. судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач 

О. І. Шкоріна