ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2026 м. Дніпро Справа № 908/2234/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є., Іванова О.Г., розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Запоріжоблторггромадхарч» на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.03.2025 у справі № 908/2234/24 (суддя Ярешко О.В.), повний текст рішення складено 13.03.2025
за позовом Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя
до відповідача Приватного акціонерного товариства «Запоріжоблторггромадхарч», м. Запоріжжя
про стягнення 203 818,52 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

22.08.2024 до Господарського суду Запорізької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Концерну «Міські теплові мережі» до відповідача ПрАТ «Запоріжоблторггромадхарч» про стягнення 203 818,52 грн заборгованості за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії № 72208941 від 01.11.2021 за період з 01.11.2021 по 30.04.2024.
Позов обґрунтовано несплатою відповідачем поставленої теплової енергії в період з 01.11.2021 по 30.04.2024 до нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Леоніда Жаботинського, буд. 20, що належать відповідачу на праві власності.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.03.2025 позовні вимоги задоволено повністю.
Стягнуто з ПрАТ «Запоріжоблторггромадхарч» на користь Концерну «МТМ» 203 818,52 грн основного боргу за надані послуги з постачання теплової енергії, 2 445,82 грн судового збору.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.03.2025 у справі № 908/2234/24, Приватне акціонерне товариство «Запоріжоблторггромадхарч» як відповідач у справі оскаржило його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду, оскільки вважає зазначене рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.
Як убачається з матеріалів справи № 908/2234/24, позивач – Концерн «Міські теплові мережі» обґрунтовує свої позовні вимоги посиланням на типовий індивідуальний договір № 72208941 про надання послуг з постачання теплової енергії до нежитлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Жаботинського, буд. 20, який, на думку позивача, є укладеним з 01.11.2021. Позивач стверджує, що у період з 01.11.2021 по 30.04.2024 ним було надано відповідачу послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 203 818,52 грн.
Водночас відповідач послідовно заперечував факт надання позивачем послуг з постачання теплової енергії, оскільки належні йому нежитлові приміщення І та ІІІ є від`єднаними від системи централізованого опалення, труби та опалювальні прилади централізованої системи відсутні, а опалення приміщень здійснюється автономно за допомогою електричного котла. Ці обставини підтверджуються технічним паспортом, а також довідкою ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» про обстеження нежитлових приміщень І та ІІІ за вказаною адресою.
Крім того, листом ПрАТ «Запоріжоблторггромадхарч» від 05.01.2022, адресованим Концерну «Міські теплові мережі», відповідач повідомив позивача, що ще з 2008 року приміщення відключені від загальної системи опалення, у зв`язку з чим надання послуг з постачання теплової енергії є технічно неможливим. У цьому ж листі зазначено, що фактично позивачем надавались виключно послуги з підігріву води, та заявлено вимогу про здійснення перерахунку за листопад 2021 року. Аналогічна позиція викладена у відповіді відповідача на претензію позивача № 2648/44 від 22.04.2024.
Апелянт також звертає увагу, що позовна заява містить істотні недоліки як щодо підсудності, так і щодо її змісту та доказового обґрунтування. Зокрема, позивач посилається на ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої 02.10.2021 на офіційному вебсайті позивача було оприлюднено тексти індивідуальних договорів, а договір вважається укладеним, якщо протягом 30 днів співвласники багатоквартирного будинку не визначили іншу модель договірних відносин.
Разом з тим, у матеріалах справи відсутня підписана відповідачем заява-приєднання до індивідуального договору, яка відповідно до умов договору є його невід`ємним додатком. Відповідно до п. 51 індивідуального договору, він набирає чинності з моменту акцептування споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування. Доказів акцептування договору відповідачем позивач не надав, а суд першої інстанції не надав належної оцінки цій обставині.
Апелянт наголошує, що у справі відсутні належні та допустимі докази у розумінні Господарського процесуального кодексу України, які б підтверджували заявлений позивачем розмір заборгованості. Зокрема, відсутні: технічний паспорт на будинок або інвентаризаційна відомість площ усього будинку; відомості щодо площ місць загального користування; помісячні показники вузла комерційного обліку; акти зняття показань; акти наданих послуг; належний та зрозумілий розрахунок заборгованості із зазначенням вихідних даних та формул розрахунку. Поданий позивачем розрахунок має вигляд таблиці з узагальненими сумами та не дозволяє перевірити обґрунтованість нарахувань.
Суд першої інстанції також не врахував правову позицію Центрального апеляційного господарського суду, викладену, зокрема, у постанові від 27.03.2023 у справі № 908/1666/22, відповідно до якої для правильного вирішення спорів у сфері теплопостачання позивач зобов`язаний довести не лише факт надання послуги в опалювальний період, підтверджений рішеннями органів місцевого самоврядування про початок та закінчення опалювального сезону, але й конкретний обсяг наданої послуги у спірний період.
У даній справі позивач посилається на наявність у будинку комерційного вузла обліку теплової енергії, однак матеріали справи не містять акта приймання такого приладу в експлуатацію. Також не доведено, яким чином обліковується засіб обліку відповідача – як комерційний чи розподільний, що унеможливлює застосування відповідних формул Методики № 315. Помісячні обсяги теплоносія, поданого на будинок і розподіленого між споживачами, не підтверджені первинними документами, а дані рахунків не містять показників засобів обліку відповідача та суперечать поданим ним доказам.
Крім того, позивач не обґрунтував порядок нарахування умовно-постійної складової двоставкового тарифу, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 11.10.2021 № 374, та не зазначив, який саме тариф і за якою формулою Методики застосовувався до відповідача, з огляду на наявність декількох різних тарифів.
Таким чином, позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт та обсяг надання відповідачу послуг з постачання теплової енергії у заявленому розмірі 203 818,52 грн, а суд першої інстанції, не надавши належної оцінки вищевказаним обставинам, дійшов помилкового висновку про наявність заборгованості.
Відповідно до пунктів 1, 3, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування рішення суду є нез`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
З урахуванням наведеного апелянт вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Запорізької області від 06.03.2025 у справі № 908/2234/24 – скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» у повному обсязі, з покладенням судових витрат на позивача.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Концерн «Міські теплові мережі» своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, основною метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення соціально-економічних інтересів його трудового колективу. 
Згідно з п. 2.2 Статуту предметом діяльності Концерну є, зокрема, виробництво теплової енергії, її транспортування магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення, підприємств, установ та організацій, а також її збут.
02.10.2021 на офіційному вебсайті Концерну «Міські теплові мережі» було оприлюднено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Відповідно до пунктів 1, 2 та 4 зазначеного договору, він є публічним договором приєднання, який укладається з урахуванням положень статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та визначає порядок і умови надання послуги з постачання теплової енергії індивідуальному споживачу для потреб опалення та/або приготування гарячої води. Договір набирає чинності через 30 днів з моменту його розміщення на офіційному сайті Концерну, а фактом приєднання споживача до умов договору (акцепту) є вчинення ним дій, що свідчать про намір укласти договір, зокрема подання підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку або фактичне отримання послуги.
Згідно з п. 5 Типового договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу належної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач – своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу. 
Пунктом 11 договору передбачено, що обсяг спожитої у будинку теплової енергії визначається за показаннями вузлів комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315. 
Відповідно до пунктів 17 та 21 договору зняття показань вузлів комерційного обліку здійснюється виконавцем щомісяця, а власники будівлі або їх представники мають право доступу до таких вузлів для перевірки та зняття показань.
Пунктами 30, 32, 33 та 34 Типового договору визначено, що плата за послугу вноситься споживачем щомісяця та складається з плати за послугу з постачання теплової енергії і плати за абонентське обслуговування, а у разі застосування двоставкового тарифу – з умовно-змінної та умовно-постійної складових тарифу. Розрахунковим періодом є календарний місяць, рахунок на оплату формується виконавцем та надається споживачу не пізніше ніж за 10 днів до граничного строку оплати, а оплата здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим.
Відповідно до п. 40 договору споживач має право, зокрема, відключитися від системи централізованого опалення у порядку, визначеному законодавством, однак це не звільняє його від обов`язку відшкодовувати частку теплової енергії, що використовується на загальнобудинкові потреби. 
Згідно з пунктами 41, 51– 53 договору споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за встановленими тарифами, договір набирає чинності з моменту акцептування, діє протягом одного року з можливістю автоматичного продовження та може бути розірваний у разі зміни моделі договірних відносин відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Позивачем даному договору присвоєно номер 72208941.
Судом встановлено, що ПрАТ «Запоріжоблторггромадхарч» на праві власності належать нежитлове приміщення ІІІ першого поверху літ. А-5 загальною площею 129,47 кв. м та нежитлове приміщення І підвалу літ. А-5 загальною площею 111,69 кв. м, розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Леоніда Жаботинського (до перейменування – вул. Правди), буд. 20, що підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося відповідачем.
Позивачем у межах договору № 72208941 були виставлені відповідачу рахунки за період з листопада 2021 року по квітень 2024 року на загальну суму 203 818,52 грн, зокрема за кожен місяць опалювальних та міжопалювальних періодів, що підтверджується наданими рахунками. У зазначених рахунках містяться відомості про типи та заводські номери приладів комерційного обліку, опалювальну площу споживача, загальну площу будівлі, адресу надання послуги, показники приладів обліку, різницю показів та обсяг теплової енергії в Гкал (мі). Зазначені рахунки були надіслані відповідачу поштовим відправленням 08.05.2024.
Початок та закінчення опалювальних періодів 2021– 2022, 2022– 2023 та 2023– 2024 років підтверджується відповідними рішеннями Виконавчого комітету Запорізької міської ради, оприлюдненими у відкритому доступі.
Судом також встановлено, що відповідачем надано оціночні акти на нежитлові приміщення І та ІІІ у будівлі літ. А-5 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Леоніда Жаботинського, буд. № 20, у яких містяться рукописні написи «опалення центральне автономне», при цьому слово «центральне» перекреслено без застережень виправлення. На актах наявна кругла печатка ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» та штамп про внесення поточних змін 23.09.2024.
Згідно з листом ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 23.09.2024 № 6690, за результатами обстеження станом на 23.09.2024 нежитлових приміщень І та ІІІ встановлено, що труби та прилади системи централізованого опалення у цих приміщеннях відсутні, а опалення здійснюється автономно з використанням електричного котла.
Судом також встановлено, що відповідач звернувся до Запорізької міської ради із заявою від 12.09.2024 вих. № 9 про проведення обстеження підвального приміщення багатоквартирного будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Леоніда Жаботинського, буд. № 20, на підставі рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 14.09.2023 № 513 «Про затвердження Порядку визначення належності підвальних приміщень багатоквартирного будинку до приміщень з транзитними мережами опалення на території міста Запоріжжя та створення робочої комісії».
У листі Концерну «Міські теплові мережі» від 22.01.2025 вих. № 000439/43, адресованому відповідачу, позивач повідомив, що розрахунок теплового навантаження, виконаний АТ «Теплосервіс» у 1997 році на замовлення відповідача, свідчить про первісне обладнання приміщень І та ІІІ системами централізованого опалення. При цьому позивач зазначив, що надані відповідачем документи не підтверджують законності від`єднання приміщень від внутрішньобудинкової системи опалення, а проведення обстеження можливе лише після надання проєктної документації на переобладнання систем опалення, оформленої відповідно до вимог чинного законодавства.
Причиною виникнення спору у даній справі є незгода відповідача з нарахуванням та вимогою позивача про сплату вартості теплової енергії у зв`язку із запереченням факту та обсягу надання таких послуг і відсутністю належно укладеного договору про їх постачання.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Предметом виникнення спору у даній справі є вимога Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення з ПрАТ «Запоріжоблторггромадхарч» заборгованості у розмірі 203 818,52 грн за нібито надані послуги з постачання теплової енергії за індивідуальним договором № 72208941 за період з 01.11.2021 по 30.04.2024.
Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів ЦАГС, правильно виходив із того, що відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів, а за приписами статей 509 ЦК України та 173, 174 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношенням, у межах якого боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певні дії, а такі зобов`язання можуть виникати з договорів, у тому числі публічних договорів приєднання. 
Згідно зі статтями 626, 628, 630, 633 ЦК України договір є домовленістю сторін, а публічний договір встановлює однакові умови для всіх споживачів та вважається укладеним шляхом приєднання до його умов.
Суд обґрунтовано зазначив, що спірні правовідносини регулюються не Законом України «Про теплопостачання», а Законом України № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», оскільки відповідач є власником нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку, та, відповідно, є індивідуальним споживачем комунальної послуги у розумінні пунктів 2, 5, 6 ч. 1 ст. 1 цього Закону. 
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14.12.2023 у справі № 908/2078/22 та від 09.04.2024 у справі № 908/710/23.
Судом першої інстанції встановлено, що 02.10.2021 Концерн «Міські теплові мережі» відповідно до вимог статей 13, 14 Закону № 2189-VIII та Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, опублікував на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та на власному вебсайті типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.
Враховуючи відсутність доказів прийняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про іншу модель договірних відносин, а також сплив 30-денного строку з моменту опублікування договору, суд дійшов правильного висновку, що індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії № 72208941 між Концерном «МТМ» та ПрАТ «Запоріжоблторггромадхарч» є укладеним з 01.11.2021 як публічний договір приєднання, що відповідає ч. 5 ст. 13 та ч. 7 ст. 14 Закону № 2189-VIII.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доказів розірвання або припинення дії зазначеного договору відповідно до ст. 651 ЦК України та п. 53 Типового договору сторонами не надано. Також обґрунтованим є висновок суду про те, що нежитлові приміщення відповідача є невід`ємною частиною багатоквартирного будинку, який у цілому є об`єктом теплопостачання, обладнаний вузлом комерційного обліку теплової енергії, тоді як розподільні прилади обліку у приміщеннях відповідача відсутні.
Суд першої інстанції правильно застосував положення Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315, та дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач не надав належних і допустимих доказів законного від`єднання належних йому приміщень від внутрішньобудинкової системи опалення відповідно до Порядку, затвердженого наказом Мінрегіону № 169 від 26.07.2019.
Надані відповідачем оціночні акти та лист ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» суд обґрунтовано визнав неналежними та недопустимими доказами у розумінні статей 76, 77 ГПК України.
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за відсутності рішень органу місцевого самоврядування та належної проєктної документації приміщення відповідача є опалювальними, а тому відповідач як індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані послуги відповідно до ст. 7 Закону № 2189-VIII та умов договору. 
Суд першої інстанції також правильно встановив факт надання відповідачу послуг з постачання теплової енергії у період з листопада 2021 року по квітень 2024 року та правомірність нарахування плати відповідно до Правил № 830 і Методики № 315.
Суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем належним чином доведено підстави, розмір та період виникнення заборгованості у сумі 203 818,52 грн шляхом надання деталізованих рахунків, які містять відомості про прилади комерційного обліку, площу приміщень, адресу надання послуги та обсяг споживання, тоді як відповідач не надав ані контррозрахунку, ані доказів оплати чи заперечень щодо показань приладів обліку. Такий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.11.2019 у справі № 910/1265/17.
З урахуванням приписів статей 525, 526, 610, 611 ЦК України, ст. 193 ГК України та принципів змагальності й розподілу доказового тягаря, визначених статтями 13, 73, 74, 42 ГПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про невиконання відповідачем грошового зобов`язання за укладеним договором та про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.
Отже, колегія суддів ЦАГС погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та правомірність стягнення з ПрАТ «Запоріжоблторггромадхарч» на користь Концерну «МТМ» заборгованості у розмірі 203 818,52 грн.
Наведені в апеляційній скарзі аргументи скаржника не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та зводяться переважно до незгоди з наданою судом оцінкою доказів.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач як власник нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є індивідуальним споживачем комунальної послуги, а тому вчинення відповідачем дій, що свідчать про користування об`єктом у складі багатоквартирного будинку, підключеного до системи теплопостачання, є достатнім для визнання факту приєднання до умов договору, а обов`язковість подання підписаної заяви-приєднання законом не передбачена.
Посилання апелянта на відсутність фактичного надання послуги у зв`язку з автономним опаленням приміщень правомірно відхилені судом першої інстанції, оскільки відповідачем не надано належних і допустимих доказів законного від`єднання належних йому приміщень від внутрішньобудинкової системи опалення відповідно до Порядку, затвердженого наказом Мінрегіону № 169 від 26.07.2019. Надані технічні документи та довідки БТІ лише фіксують фактичний стан приміщень, але не підтверджують дотримання встановленої законом процедури відключення.
Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності обсягу та вартості наданої послуги також не знайшли підтвердження, оскільки позивачем подано рахунки за кожен розрахунковий період, які містять необхідні відомості про площу приміщень, адресу надання послуги, типи та номери засобів комерційного обліку, показники споживання та застосовані тарифи. Апелянт, у свою чергу, не надав жодного контррозрахунку, доказів помилковості показників вузла комерційного обліку або доказів оплати, чим не виконав покладений на нього статтями 13, 74 ГПК України обов`язок доказування обставин, на які він посилається.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність у матеріалах справи окремих технічних документів, на які посилається апелянт, не спростовує факту надання послуги, оскільки облік теплової енергії здійснюється на рівні будинку за допомогою вузла комерційного обліку, а розподіл спожитих обсягів між споживачами відбувається відповідно до Методики № 315, яка не вимагає наявності розподільних приладів у кожному окремому приміщенні.
Посилання апелянта на судову практику у справі № 908/1666/22 не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки кожна справа вирішується з урахуванням встановлених у ній фактичних обставин, тоді як у даній справі судом першої інстанції належним чином встановлено як факт надання послуги в опалювальні періоди, так і її обсяг та вартість.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не підпадають під підстави, визначені пунктами 1, 3, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України, для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
У зв`язку з викладеним апеляційна скарга ПрАТ «Запоріжоблторггромадхарч» задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Запорізької області від 06.03.2025 у справі № 908/2234/24 є законним та обґрунтованим і підлягає залишенню без змін.

6. Висновки апеляційного господарського суду за результатами перегляду рішення суду.

Колегія суддів ЦАГС дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку всім доказам у їх сукупності та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, зводяться до повторної оцінки вже досліджених доказів, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

7. Щодо розподілу судових витрат.

У відповідності до ст. 129 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 4585,92 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Запоріжоблторггромадхарч» – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 06.03.2025 у справі № 908/2234/24 – залишити без змін.
Судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги по даній справі покласти на Приватне акціонерне товариство «Запоріжоблторггромадхарч».
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: А.Є. Чередко

О.Г. Іванов