Справа № 153/83/21
Провадження № 22-ц/801/207/2026
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гаврилюк Т. В.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року	Справа № 153/83/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М., секретар Кулішко Б.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Ямпільського районного суду Вінницької області від 13 листопада 2025 року про залишення скарги без розгляду, постановлену суддею Гаврилюк Т.В., в цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця незаконними, визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №6849964 від 03.02.2022 року,
встановив:
08 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою, в якій просив:
- визнати дії головного державного виконавця Мушик Т.В. Ямпільського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, у межах відкритого виконавчого провадження №68499264 від 03 лютого 2022 року, відкритого на підставі неіснуючої постанови №65388792 начебто винесеної 15 травня 2021 року на стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 35 918,84 грн, незаконними;
- визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №68499264 від 03 лютого 2022 року, відкритої з порушенням ч.5 та 8 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» на стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 35 918,84 грн.
В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначив, що до Ямпільського районного суду Вінницької області по даній справі було подано уже чотири скарги, за результатами розгляду яких 09 липня 2025 року, 23 липня 2025 року, 03 жовтня 2025 року та 23 жовтня 2025 року були постановлені ухвали про залишення їх без розгляду. Суд не бажає розглядати його скарги, зазначаючи різні підстави відмови.
Після постановлення двох ухвал, 17 серпня 2025 року він направив до виконавчої служби лист-претензію з вимогою добровільного повернення незаконно стягнутих із заробітної плати коштів. Термін, який передбачений законом для отримання відповіді, не є пропуском строків для подачі позову до суду. Відповідь була отримана ним 28 вересня 2025 року і в день отримання цієї відповіді до суду була подана перша скарга. Таким чином, пропуску терміну оскарження, передбаченого ст. 449 ЦПК України, допущено не було.
Остання ухвала суду від 23 жовтня 2025 року, яка отримана ним 30 жовтня 2025 року, вказує, що йому було відомо про порушення його прав 17 серпня 2025 року. Але попередньою ухвалою такого порушення не виявлено.
ОСОБА_1 вважає, що саме з 29 вересня 2025 року розпочався десятиденний строк на подання скарги і цього ж дня ним було подано скаргу, яка ухвалою суду від 03 жовтня 2025 року була повернута без розгляду. 
Вказана ухвала була надіслана йому 14 жовтня 2025 року, тобто він мав термін для повторної подачі скарги без порушення строків до 25 жовтня 2025 року. 
Нову скаргу подано ним 18 жовтня 2025 року, яку було повернуто без розгляду 23 жовтня 2025 року та отримано ним 30 жовтня 2025 року. Залишаючи скаргу без розгляду суд зробив висновок, що йому було відомо про порушення його прав ще 17 серпня 2025 року.
Початком порушення його прав є дата отримання ним відповіді на лист-претензію, а саме 28 вересня 2025 року.
Головному державному виконавцю Ямпільського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Мушик Т.В. було направлено лист-претензію про добровільне повернення незаконно стягнутих коштів на суму 7 785,97 грн, яку державним виконавцем отримано 20 серпня 2025 року. Відповідь була отримана лише 28 вересня 2025 року, згідно якої державний виконавець відмовляється виконувати норми закону, а саме п. 5 ч. 5 та ч. 8 ст. 27 Закону України «Про виконавчий збір».
Вказує, що 01 березня 2021 року Ямпільським районним судом Вінницької області ухвалено рішення у справі №153/83/21 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 коштів. 09 квітня 2021 року на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист, наданий йому приватним виконавцем 18 березня 2025 року одночасно із листом щодо надання інформації про проведення виконавчих дій. 
12 травня 2021 року головним державним виконавцем Мушик Т.В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №65388792. Цього ж дня у межах даного виконавчого провадження була винесена постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 35 918,84 грн, де у пункті 2 чітко вказано, що стягувачем є Ямпільський районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький). Вказана постанова є незаконною, оскільки згідно абзацу 2 частини 4 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачем є Державна судова адміністрація України, а не державна виконавча служба.
Також 12 травня 2021 року головним державним виконавцем винесена постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. 
16 вересня 2021 року державний виконавець у виконавчому провадженні №65388792 виніс постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження №64660241 і саме з цього моменту дії державного виконавця є незаконними.
Згодом стягувач подав заяву про повернення йому виконавчого листа, після чого 03 лютого 2022 року у межах виконавчого провадження №65388792 була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу. Таким чином дане виконавче провадження було завершене.
У цей же день, 03 лютого 2022 року, після закриття виконавчого провадження №65388792, головний державний виконавець Мушик Т.В. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження №68499264 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 35 918,84 грн, на підставі постанови (не зрозуміло якої, про відкриття виконавчого провадження чи про стягнення виконавчого збору) №6538892, виданої 15 травня 2021 року, якої взагалі ніколи не існувало, оскільки як постанова про відкриття виконавчого провадження, так і постанова про стягнення виконавчого збору видані 12 травня 2021 року. Вказане автоматично робить постанову про відкриття виконавчого провадження №68499264 недійсною.
Одразу після повернення виконавчого листа, приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. 15 лютого 2022 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №68670619. Приватний виконавець розпочав стягнення не тільки заборгованості згідно виконавчого листа у даній справі, але і суми виконавчого збору у розмірі 35 918,84 грн..
Згідно пункту 5 частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавчий збір», виконавчий збір у разі виконання рішення приватним виконавцем не стягується.
Також, частиною 8 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.
Тобто згідно з законодавством, після передачі провадження приватному виконавцю він стає єдиним суб`єктом, відповідальним за його виконання, включаючи стягнення всіх необхідних сум, в тому числі судового збору.
Таким чином ОСОБА_1 вважає, що винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 03 лютого 2022 року по виконавчому провадженню № 68499264 про стягнення виконавчого збору у розмірі 35 918,84 грн Ямпільським районним відділом державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) по не існуючій у природі постанові про стягнення виконавчого збору №65388792 від 15 травня 2021 року є незаконним, оскільки призвело до подвійного стягнення виконавчого збору та порушує норми чинного законодавства, а саме п. 5 ч. 5 та ч. 8 ст. 27 Закону України «Про виконавчий збір», тобто стягнення проводились безпідставно. Незаконне стягнення коштів, як свідчать розпорядження та платіжні інструкції, проводилось із листопада 2023 року до грудня 2024 року включно, і становить суму 7 785,97 грн.
Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 13 листопада 2025 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Не погодившись із вказаною постановою,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи по суті.
У скарзі зазначає, що суд, вказуючи про обізнаність ОСОБА_1 по порушення своїх прав ще від 28 вересня 2025 року, не описує про проведенні скаржником дії для оскарження порушення своїх прав. Суд не дослідив докази, які обґрунтовують та підтверджують, що скаржник не пропустив строки подання скарги до суду. 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що на виконанні Ямпільського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) перебуває виконавче провадження №68499264 з виконання «постанови №65388792, виданої 15 травня 2021 року».
Постанову про відкриття виконавчого провадження винесено головним державним виконавцем цього відділу Мушик Т.В. 03 лютого 2022 року.
ОСОБА_1 , вважаючи, що вказана постанова винесена державним виконавцем Мушик Т.В. незаконно, 08 листопада 2025 року звернувся до суду із даною скаргою.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Таким чином, виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.
У частині першій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Права та обов`язки виконавців передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».
Водночас загальні права та обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження визначені частиною першою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
Згідно зі статтею 447-1 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
У пункті а) частини першої статті 449 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
За змістом частини другої цієї статті, пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.
У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.
Аналогічні положення містяться у частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено право особи на оскарження дій чи рішень органу виконавчої служби у 10-денний строк з моменту, коли така особа дізналася про порушення своїх прав діями або бездіяльністю посадових осіб органу виконавчої служби (приватним виконавцем) за виключенням випадків оскарження постанови виконавця про відкладення провадження виконавчих дій.
Пропущений з поважних причин строк може бути поновлений за клопотанням заявника порушеним одночасно із поданням скарги.
У постанові від 23 червня 2022 року у справі №914/2265/20 Верховний Суд вказав: «водночас об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 04 лютого 2022 року у справі №925/308/13-г зазначила, що за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях статті 341 ГПК України, суд доходить висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. У цьому висновку суд враховує, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності. Отже, під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 341 ГПК України, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо). У висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах від 14 серпня 2019 року у справі №910/7221/17, від 12 січня 2021 року у справі №910/8794/17, від 12 жовтня 2021 року у справі №918/333/13-г».
Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2023 року у справі №904/3734/20, ухваленій за подібних правовідносин, вказав, що передумовою для розгляду скарги на дії чи бездіяльність державного, приватного виконавця по суті є встановлення факту подання цієї скарги у передбачений законом строк або наявності відповідного клопотання та обставин для поновлення такого строку, якщо його було пропущено саме з поважних причин. У протилежному випадку дії суду матимуть наслідком порушення права інших учасників спору, зокрема, виконавця, дії якого оскаржуються, а також та загальних засад судочинства (диспозитивності, рівності перед законом і судом та змагальності сторін).
Подібний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2025 року у справі № 718/4066/23.
Звертаючись до суду із скаргою, ОСОБА_1 вказав, що про порушення своїх прав він дізнався 28 вересня 2025 року – в день отримання від Ямпільського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) відповіді на його лист-претензію від 17 серпня 2025 року. 
Суд першої інстанції, розглянувши матеріали скарги, встановив, що ОСОБА_1 було відомо про можливе порушення його прав ще 17 серпня 2025 року – день звернення останнього з листом-претензією до відділу державної виконавчої служби, а відтак вважав, що скарга подана із пропуском визначеного ЦПК України строку.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо подання ОСОБА_1 скарги з пропуском визначеного ст. 449 ЦПК України строку.
Разом з тим вважає, що суд першої інстанції поверхнево підійшов до вирішення питання щодо початку відліку строку на подання скарги та помилково встановив, що строк на подання скарги розпочався 17 серпня 2025 року.
Результат відповіді на лист-претензію від 17 серпня 2025 року не є предметом скарги.
ОСОБА_1 за результатами розгляду скарги просив визнати дії головного державного виконавця Мушик Т.В. у межах відкритого 03 лютого 2022 року виконавчого провадження №68499264 про стягнення з нього виконавчого збору у сумі 35 918,84 грн незаконними, визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №68499264 від 03 лютого 2022 року.
У даній справі встановлено, що до подання 08 листопада 2025 року цієї скарги ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду із багатьма скаргами подібного змісту та вимогами.
Так, ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 09 липня 2025 року скаргу ОСОБА_1 (у тому числі на постанову про відкриття виконавчого провадження №68499264 від 03 лютого 2022 року) залишено без розгляду.
Вказана ухвала не оскаржувалася ОСОБА_1 в апеляційному порядку.
Судом при розгляді цієї скарги встановлено, що ОСОБА_1 станом на 03 червня 2025 року вже було відомо про наявність, в тому числі, постанови про відкриття виконавчого провадження №68499264 від 03 лютого 2022 року.
Також, ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 23 липня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на подання скарги про визнання незаконними та скасування постанов по справі №153/83/21 відмовлено, скаргу залишено без розгляду.
Вказана ухвала також не оскаржувалася ОСОБА_1 в апеляційному порядку.
Судом при розгляді цієї скарги встановлено, що ОСОБА_1 станом на 03 червня 2025 року вже було відомо про наявність, в тому числі, постанови про відкриття виконавчого провадження №68499264 від 03 лютого 2022 року.
Тобто судами чітко встановлено, що ОСОБА_1 станом на 03 червня 2025 року було відомо про наявність постанови про відкриття виконавчого провадження №68499264 від 03 лютого 2022 року.
Судом першої інстанції не було досліджено зміст наявних у справі судових рішень, що стосуються дій (рішень) виконавця, вчинених в межах виконавчого провадження №68499264.
ОСОБА_1 не оскаржував згадані ухвали, а отже фактично не заперечує встановлених цими судовими рішеннями обставин, а саме, що станом на 03 червня 2025 року він був обізнаний про наявність оскаржуваної постанови.
ОСОБА_1 зазначаючи про те, що ним не було допущено пропуску строку на подання скарги, описує послідовність вчинених ним дій щодо неодноразового подання ним скарг.
Разом з тим, вказані дії (повернення скарг та подання відразу нових) не переривають строк звернення до суду із скаргою.
Питання про поновлення строку для подання скарги заявник не порушував.
Ураховуючи, що заявнику було відомо про існування оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження №68499264 від 03 лютого 2022 року станом на 03 червня 2025 року, з огляду на звернення до суду зі скаргою 08 листопада 2025 року, тобто через три роки та вісім місяців з моменту винесення постанови, та відсутність поданого разом зі скаргою клопотання про поновлення строку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про пропуск заявником строків на звернення зі скаргою, передбачених пунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України, та, як наслідок, про залишення її без розгляду.
Разом з тим, оскільки суд першої інстанції неправильно встановив дату обізнаності ОСОБА_1 щодо порушення його прав, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній її частині.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами зміни судового рішення є  невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи .
Враховуючи викладене, наявні підстави для зміни ухвали суду першої інстанції.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Ухвалу Ямпільського районного суду Вінницької області від 13 листопада 2025 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 січня 2026 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.С. Панасюк

Т.М. Шемета