Справа № 466/5344/25 Головуючий у 1 інстанції: Кітов О.В. 
Провадження № 22-ц/811/3624/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 січня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 10 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - державного нотаріуса Третьої Львівської державної нотаріальної контори Станкевич Вікторії Мирославівни, про визнання протиправною постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій ,-
в с т а н о в и в:
в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - державного нотаріуса Третьої Львівської державної нотаріальної контори Станкевич Вікторії Мирославівни, про визнання протиправною постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій.
Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 10 жовтня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - державного нотаріуса Третьої Львівської державної нотаріальної контори Станкевич Вікторії Мирославівни, про визнання протиправною постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій - повернуто позивачу.
Ухвалу суду оскаржив позивач ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. 
Зокрема покликається на те, що він як учасник бойових дій з інвалідністю звільнений від сплати судового збору у відповідності до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Просить ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що на виконання ухвали суду, від позивача до суду надійшла виправлена позовна заява, однак до вказаної позовної заяви позивачем не долучено квитанції про сплату судового збору у загальному розмірі 3633,60 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Матеріалами справи та судом встановлено, що ухвалою Галицького районного суду від 08.09.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу 7-ми денний строк, з дня отримання ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, а саме: надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору у загальному розмірі 3633,60 грн; виконати вимоги п.п. 9, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України; уточнити процесуальний статус державного нотаріуса Третьої Львівської державної нотаріальної контори Станкевич Вікторії Мирославівни.
06 жовтня 2025 року, на виконання ухвали суду, від позивача до суду надійшла виправлена позовна заява. Разом з тим, до вказаної позовної заяви позивачем не долучено квитанції про сплату судового збору у загальному розмірі 3633,60 грн.
Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 10 жовтня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.
Повертаючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки заяви в установлений строк, зокрема не сплатив судового збору. 
Відповідно до частини четвертої статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлюється Законом України «Про судовий збір».
Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.
Відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, – у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Тобто для звільнення від сплати судового збору на підставі цієї норми особа повинна мати статус військовослужбовця, а спір у справі повинен бути пов`язаний із проходженням нею військової служби, тобто професійною діяльністю особи, пов`язаною із обороною України.
Оскільки предметом спору в цій справі є перегляд і скасування постанови з відмови у нотаріальних діях, тому відсутні підстави вважати, що справа пов`язана з виконанням ОСОБА_1 військового обов`язку або під час виконання службового обов`язку. Відповідно, не можна вважати, що він звільнений від сплати судового збору за вказаною підставою.
Крім того згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України – у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Тобто встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на подання позовних заяв до суду із вимогами, що виходять за межі таких спірних правовідносин.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон № 3551-XII) Статтею 22цього ж Закону установлено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.
Такий висновок відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду щодо застосування положень пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, викладеним, зокрема у постанові від 09 жовтня 2019 року (справа № 9901/311/19) та в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 9901/70/20).
Як видно з матеріалів справи вимоги ОСОБА_1 не пов`язані з порушенням його права на соціальний захист, саме, як учасника бойових дій чи військовозобов`язаного, призваного на військову службу, або ж учасника Революції Гідності чи Героя України, а пов`язані з приватно-правовими відносинами.
Ухвалою від 03 липня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду передав справу № 567/79/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, мотивуючи це необхідністю відступу від попередніх правових позицій щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, зокрема на підставах, зазначених представником позивача.
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11 вересня 2024 року дійшла висновку про відсутність об`єктивних причин для зміни своєї усталеної практики. Виснувала, що із часу прийняття нею 09 жовтня 2019 року постанови у справі № 9901/311/19, як і постанови від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 із висновками щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI з урахуванням вимог статей 12 та 22 Закону № 3551-XII, відсутні підстави стверджувати, що відбулась зміна суспільних відносин чи нормативного регулювання, внаслідок чого цей висновок втратив зрозумілість, набув ознак неузгодженості, необґрунтованості, незбалансованості чи помилковості.
Отже Велика Палата Верховного Суду підтвердила свою попередню позицію, відмовившись відступати від раніше сформованих висновків.
Таким чином підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позову на підставі пунктів 12, 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» немає.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про повернення позовної заяви, вважаючи її неподаною.
Також, колегія суддів роз`яснює, що згідно ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Крім того, статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено умови за яких, суд може своєю ухвалою відстрочити, розстрочити сплату судового збору, зменшити його розміру або звільнити від його сплати.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Оскільки судом переглядалась апеляційна скарга, мотиви якої стосувалися сплати судового збору, то при відкритті провадження по справі за апеляційною скаргою не вирішувалось питання сплати судового збору, а відтак з ОСОБА_1 слід стягнути судовй збір за подання апеляційної скарги в розмірі 665,60 грн.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 – 383 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на залишити без задоволення, 
Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 10 жовтня 2025 року – без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 665, 60 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 30.01.2026 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.