ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2026 року	справа № 380/22209/25	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі у складі головуючого судді Грень Н.М. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, 
у с т а н о в и в:
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з вимогами:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо зменшення у вересні — жовтні 2025 року ОСОБА_1 відсоткового розміру премії під час перерахунку грошового забезпечення за період з 29.01.2020 до 20.05.2023.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок складових грошового забезпечення (основні та додаткові види) ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 до 20.05.2023, а саме премій у належних відсоткових розмірах, установлених до проведення перерахунку на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 у справі №380/25888/24 (у розмірі 65 % за період з 29.01.2020 по 31.12.2021, 100% за січень 2022 року, 170 % за період з лютого по грудень 2022 та 420 % з січня по травень 2023 року), із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року у розмірі 2102,00 гривні; законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року у розмірі 2270,00 гривні, мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року у розмірі 2481 гривень, мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року у розмірі 2684 гривень, відповідно, та виплатити недоотримані суми грошового забезпечення, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004.
Позивач зазначає, що проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та виключений зі списків особового складу 01.11.2024. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 у справі № 38025888/24 Відповідача зобов`язано здійснити перерахунок грошового забезпечення Позивача за період з 29.01.2020 по 20.05.2023 із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 та 01.01.2023. На виконання вказаного рішення суду Відповідач здійснив перерахунок, однак при цьому протиправно зменшив відсотковий розмір премії, який встановлений та виплачений Позивачу раніше. Позивач вважає, що такі дії Відповідача нівелюють суть судового захисту, оскільки збільшення посадового окладу внаслідок застосування належного прожиткового мінімуму фактично «з`їдається» зменшенням відсотка премії, що призводить до порушення права власності на належне грошове забезпечення. 
Позивач наголошує, що розмір премії (у відсотках) визначений наказами командира у спірний період, ці накази є чинними та реалізованими, а тому їх ретроспективна зміна в бік погіршення становища військовослужбовця є неприпустимою.
Ухвалою від 14.11.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ 94845 від 27.11.2025) у якому заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування вказує, що оскаржувані дії вчинені на виконання попереднього рішення суду, тому вони мають розглядатись у межах тієї ж справи через механізми судового контролю (ст. 382, 383 КАС України), а не шляхом подання нового позову. Згідно з практикою Верховного Суду, неможливо зобов`язати орган виконувати судове рішення через ухвалення іншого рішення, оскільки виконання є завершальною стадією вже існуючого процесу. Оскільки Позивач обрав неналежний спосіб захисту, намагаючись ініціювати окреме провадження щодо питань виконання, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.
01.11.2024 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби, посади та виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 . 
При звільненні з посади та виключенні зі списків військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2015 року по 28.02.2018 року у повному обсязі, та з 01.03.2018 по 28.10.2024 року виплачено також не в повному обсязі.
У листопаді 2024 року позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з заявою стосовно повідомлення про проведення перерахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2015 року по 01.11.2024 року та застосування базового місяця січень 2008 року (у нарахуванні індексації грошового забезпечення до 28.02.2018).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року у справі № 380/25888/24 позовні вимоги позивача частково задоволено, а саме: 
- Визнав протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) за період з 29.01.2020 по 20.05.2023 грошового забезпечення з урахуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січн2018 року.
- Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) грошове забезпечення (основні та додаткові види) за період з 29.01.2020 по 20.05.2023 із урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” ві30.08.2017 року №704, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15 січня 2004 року та з урахуванням виплачених сум.
- Визнав протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2023 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побітових питань за 2022-2023 роки виходячи з розміру грошового забезпечення урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” ві30.08.2017 року №704.
- Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) грошову допомогу на оздоровлення за 2020-2023 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально побітових питань за 2022-2023 роки виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” ві30.08.2017 року №704, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15 січня 2004 року та з урахуванням виплачених сум.
- Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) компенсацію втрат доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 20.05.2023, за весь час затримки 
30.09.2025 та 10.10.2025 ОСОБА_1 виплачено 1363,67 та 701,02 грн нібито на виконання рішення суду.
11 жовтня 2025 року представник позивача скерував адвокатський запит, з відповіді на який вбачається, що при перерахунку грошового забезпечення військова частина НОМЕР_1 зменшила відсотковий розмір премії.
Після проведення перерахунку, який мав на меті збільшення посадового окладу та окладу за військовим званням через застосування нового прожиткового мінімуму, сума премії не тільки не зросла пропорційно, а навпаки – зменшилася. Це свідчить про те, що Відповідач ретроспективно зменшив відсоток премії, який встановлений наказами командира частини у відповідні місяці проходження служби, фактично нівелюючи підвищення основних видів грошового забезпечення.
При вирішенні спору, суд керувався таким.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 № 200 (далі – Інструкція № 200). Відповідно до пункту 2 розділу XVII Інструкції № 200 розміри премії встановлюються за рішенням командувача Національної гвардії України з урахуванням наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Національної гвардії України, та особливостей проходження служби. 
Згідно з пунктом 3 розділу XVII Інструкції № 200 виплата премії військовослужбовцям здійснюється щомісяця на підставі наказу командира військової частини. 
Пунктом 4 розділу XVII Інструкції № 200 передбачено, що командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або зменшувати її розмір виключно за той календарний місяць, у якому вони допустили порушення (проступок).
Суд погоджується з тим, що встановлення розміру премії у поточному місяці є дискреційним повноваженням командира, яке реалізується шляхом видання відповідного наказу за результатами служби. Таке рішення базується на оцінці дисципліни та якості виконання службових обов`язків конкретним військовослужбовцем у конкретний період часу. 
Однак, у даній справі спір стосується не права командира встановлювати премію як таку, а правомірності її ретроспективного зменшення під час виконання судового рішення про перерахунок грошового забезпечення за минулі періоди.
Суд зазначає, що накази командира військової частини про встановлення розмірів премій за період з 29.01.2020 по 20.05.2023 були видані у відповідні місяці проходження служби. Ці накази є актами індивідуальної дії, які вичерпали свою дію фактом їх виконання (виплатою грошового забезпечення). Вони є чинними, не були скасовані чи змінені в установленому законом порядку, зокрема у зв`язку з виявленням дисциплінарних проступків чи неналежним виконанням обов`язків Позивачем у ті періоди. Цими наказами було зафіксовано конкретний відсотковий розмір премії від посадового окладу, який відповідав оцінці служби Позивача командуванням на той час.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року у справі № 380/25888/24 зобов`язано Відповідача перерахувати грошове забезпечення виключно у зв`язку з неправильним визначенням розрахункової величини (прожиткового мінімуму) для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням. Вказане судове рішення не надавало Відповідачу права переглядати інші складові грошового забезпечення (зокрема, відсоток премії), які є похідними від посадового окладу, але залежать від волі командира та оцінки служби, і які вже були встановлені відповідними наказами. Зміна розрахункової величини для посадового окладу автоматично впливає на абсолютний розмір (суму в гривнях) усіх надбавок та премій, що обчислюються у відсотках від окладу, але не дає підстав для зміни самих відсотків.
Зменшення відсоткового розміру премії під час перерахунку фактично нівелює мету судового рішення у справі № 380/25888/24 та суть конституційних гарантій щодо соціального захисту військовослужбовців. Дії Відповідача призводять до того, що збільшення посадового окладу штучно компенсується зменшенням премії, внаслідок чого загальний розмір грошового забезпечення не зростає пропорційно відновленому праву, або навіть зменшується в частині додаткових виплат. Такий підхід порушує принцип правової визначеності та передбачуваності.
Суд вважає, що Відповідач, здійснюючи перерахунок на виконання рішення суду, мав обов`язок застосувати ті самі відсоткові показники премії, які були визначені у наказах про преміювання за відповідні місяці 2020-2023 років. Зміна цих відсотків «заднім числом» без наявності дисциплінарних стягнень чи інших обставин, що існували в той період і могли б бути підставою для депреміювання відповідно до Інструкції № 200, є протиправним втручанням у право власності Позивача на отримання належних виплат.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
У практиці Європейського суду з прав людини поняття «майно» охоплює і правомірні очікування щодо отримання певних виплат, якщо вони ґрунтуються на законі або твердій практиці. У даному випадку Позивач мав легітимне очікування, що при збільшенні посадового окладу (бази нарахування) на виконання рішення суду, розмір премії, встановлений у відсотках, також пропорційно зросте, адже підстави для зменшення відсотка премії (неякісне виконання обов`язків) були відсутні.
Відповідно до пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Механізм такої компенсації визначено «Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженим постановою КМУ від 15.01.2004 № 44 (далі – Порядок № 44). 
Згідно з пунктом 2 Порядку № 44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби. 
Пункт 3 Порядку № 44 передбачає, що виплата грошової компенсації здійснюється установами, що утримують військовослужбовців, одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Оскільки суми, що підлягають доплаті внаслідок перерахунку, є складовою грошового забезпечення за період проходження служби, з них утримується податок на доходи фізичних осіб, який підлягає обов`язковій компенсації відповідно до вказаного Порядку. Невиплата такої компенсації призводить до неповного отримання військовослужбовцем належних йому сум.
Суд, вирішуючи спір, керується принципами адміністративного судочинства, закріпленими у Кодексі адміністративного судочинства України. 
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Статтею 78 КАС України визначено підстави для звільнення від доказування. 
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. 
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» як учасник бойових дій. Доказів понесення інших судових витрат матеріали справи не містять.
Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
у х в а л и в :
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії.
2.  Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо зменшення у вересні — жовтні 2025 року ОСОБА_1 відсоткового розміру премії під час перерахунку грошового забезпечення за період з 29.01.2020 до 20.05.2023.
3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок складових грошового забезпечення (основні та додаткові види) ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 до 20.05.2023, а саме премій у належних відсоткових розмірах, установлених до проведення перерахунку на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 у справі №380/25888/24 (у розмірі 65 % за період з 29.01.2020 по 31.12.2021, 100% за січень 2022 року, 170 % за період з лютого по грудень 2022 та 420 % з січня по травень 2023 року), із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року у розмірі 2102,00 гривні; законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року у розмірі 2270,00 гривні, мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року у розмірі 2481 гривень, мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року у розмірі 2684 гривень, відповідно, та виплатити недоотримані суми грошового забезпечення, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004.
4. Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя	Грень Наталія Михайлівна