номер провадження справи 27/188/25

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2026 Справа № 908/3336/25

м. Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової Світлани Сергіївни, розглянувши матеріали справи
за позовом: Благодійного фонду “ЩИТ ЗАПОРІЖЖЯ” (вул. Рубана, буд. 20, м. Запоріжжя, 69124, ідентифікаційний код юридичної особи 38520958)
до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю “Страхова компанія “КРЕДО” (пр. Моторобудівників, 34, м. Запоріжжя, 69068, ідентифікаційний код юридичної особи 13622789)
про стягнення 154 261 грн 54 коп.

без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

Благодійний фонд “ЩИТ ЗАПОРІЖЖЯ” звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю “Страхова компанія “КРЕДО” 132 075 грн 41 коп. несплаченої частини страхового відшкодування, 12 177 грн 35 коп. пені, 10 008 грн 78 коп. 3 % річних.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2025 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/3336/25 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.
Розглянувши зазначену позовну заяву, суд дійшов висновку, що вона підлягає залишенню без руху.
Ухвалою суду від 04.11.2025 позовну заяву залишено без руху. Надано Благодійному фонду “ЩИТ ЗАПОРІЖЖЯ” строк протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали суду для усунення недоліків позовної заяви, вказаних в ухвалі.
11.11.2025 позивач надав до канцелярії суду докази усунення недоліків позовної заяви, на виконання вимог ухвали суду від 04.11.2025.
Ухвалою суду від 13.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/3336/25, присвоєно номер провадження 27/188/25. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. 
Згідно зі ст. 248 ГПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. 
Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).
Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 3 ст. 252 ГПК України).
Відповідно до ч.ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторонами заявлено не було. 
Ухвалою Господарського суду Запорізької області про відкриття провадження у справі від 03.09.2025 відповідачу запропоновано подати відзив протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше 18.09.2025. 
Відзив на адресу суду від відповідача у встановлений процесуальний строк для подачі відзиву не надійшов, як і будь-яких клопотань чи заяв до суду від відповідача не надходило.
Відповідач має зареєстрований в системі «Електронний суд» електронний кабінет, тому ухвалу суду від 13.11.2025 доставленого до електронного кабінету відповідача 14.11.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Судом також враховано, що про хід розгляду справи, дату, час і місце проведення судового засідання у даній справі відповідач міг дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України “Єдиний державний реєстр судових рішень”: //reyestr. court. gov. ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України “Про доступ до судових рішень” № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.
При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Частинами 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 та від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17, а також в ухвалі Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 910/6964/18.
Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалами суду у даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Статті 42, 46 Господарського процесуального кодексу України зобов`язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.
Враховуючи те, що норми статей 182, 183 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 3 частини 1 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.
Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.
Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.
Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.
У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
У зв`язку з вищезазначеним, справа розглядається у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.
Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення – 13.01.2026.
Розглянувши матеріали справи та фактичні обставини справи, суд

УСТАНОВИВ:

22.02.2022 між Благодійним фондом “ЩИТ ЗАПОРІЖЖЯ” (Страхувальник) та Товариством з додатковою відповідальністю “Страхова компанія “КРЕДО” Страховик) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № АМК-11/22 (далі - Договір) зі строком дії з 26.02.2022 по 25.02.2023, відповідно до умов якого, були застраховані майнові інтереси позивача, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «HONDA CLARITY» державний номерний знак НОМЕР_1 .
20.02.2023 в м. Запоріжжі по вул. Зайцева біля будинку № 26 о 22:40 год. сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортного засобу «HONDA CLARITY» державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме на в`їзді до двору будинку на проїзній частині дороги була велика яма, в яку заїхав автомобіль та отримав механічні пошкодження.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «HONDA CLARITY» державний номерний знак НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження ходової частини.
Підозрюючи, що автомобіль зазнав механічних пошкоджень, водій викликав патрульну поліцію та зателефонував до Товариства з додатковою відповідальністю “Страхова компанія “КРЕДО”.
Позивач зазначив, що співробітниками поліції було складено протокол та схема місця ДТП.
До матеріалів справи надано схему місця ДТП, протокол поліції не надано. 
20.02.2023 позивач подав відповідачу повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку, 07.03.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.
У постанові Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2023 судом встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 392753 від 21.02.2023 року, ОСОБА_1 20.02.2023 року, о 22 годині 40 хвилин, керуючи транспортним засобом «Honda Clarity», реєстраційний номер НОМЕР_2 , по вул. Лермонтова, біля буд. 26, у м. Запоріжжі, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, у результаті чого здійснив наїзд на каміння та потрапив у яму, чим порушено вимоги п.п. 2.3 «б», 12.3 Правил дорожнього руху. Внаслідок цього транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди.
У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, наполягав на відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Зазначив, що він не порушував Правила дорожнього руху, а дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок невідповідності вимогам ДСТУ стану дорожнього покриття, яке мало значні пошкодження, суду подав письмові заперечення.
За результатами розгляду адміністративних матеріалів, які надійшли з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції відносно Дорофеєва О.А., Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя постановлено провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 124 КУпАП закрити, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
19.05.2023 Товариством з додатковою відповідальністю “Страхова компанія “КРЕДО” виплачено позивачу лише 4 820 грн 59 коп. страхового відшкодування, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.
Листом від 04.04.2023 позивач звернувся до відповідача про сплату суми страхової виплати.
Відповіді матеріали справи не містять.
Означені обставини у сукупності і стали підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.
З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України “Про страхування” договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону України “Про страхування” здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Згідно з ч. 1 ст. 979 ЦК України (тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.
У ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховим відшкодуванням є страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як встановлено судом, у відповідності до умов Договору добровільного страхування наземного транспортну № АМК-11/22 від 22.02.2022 у зв`язку із настанням страхового випадку (ДТП) позивачем виплачено Страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 4 820 грн 59 коп.
Відповідно до п. 10 Договору, страховим випадком за цим Договором визнається доведений факт пошкодження, знищення або втрати ТЗ, його частин, деталей, приладів, обладнання внаслідок, у тому числі варіант А: дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого ТЗ, а також інших подій, що сталися в процесі руху цього ТЗ.
На виконання умов Договору, за замовленням позивача на сервісному СТО «Автофіт» був проведений огляд та здійснений розрахунок, за результатами якого був виставлений Рахунок № 022 від 07.03.2023 на загальну суму вартості деталей у розмірі 132 852 грн 00 коп. та рахунок-калькуляція № 023 від 07.03.2023 на загальну суму вартості робіт у розмірі 2 544 грн 00 коп., відповідно до яких згодом був проведений ремонт застрахованого ТЗ та був складений Акт приймання-передачі викопаних робіт № 055 від 01.05.2023 і відповідно до якого остаточна вар гість ремонтних робіт (без врахування вартості деталей) склала 2 544 грн 00 коп.
Всього вартість ремонтних робіт з урахуванням деталей склала 135 396 грн 00 коп.
В матеріалах справи міститься Звіт про проведення незалежної оцінки вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу № 20266/3008800, складений 15.05.2023 Товариства з обмеженою відповідальністю «Южтрансінвест», за замовленням Товариства з додатковою відповідальністю “Страхова компанія “КРЕДО”.
Відповідно до висновку Товариства з обмеженою відповідальністю «Южтрансінвест» вартість відновлювального ремонту КТЗ «HONDA CLARITY», з урахуванням зносу вузлів і деталей, без урахування ПДВ на матеріали та запасні частини становить 6 102 грн 01 коп.: вартість відновлювального ремонту КТЗ «HONDA CLARITY», з урахуванням зносу вузлів і деталей, з урахуванням ПДВ на матеріали та запасні частини становить 7 251 грн 01 коп.
Тоді як, відповідно до п. 14.1 Договору «Умови виплати страхового відшкодування»:
141.1 за вирахуванням зносу ТЗ – ні
14.1.2 без вирахування зносу ТЗ (за виключенням визначення суми страхового відшкодування за випадком за варіантом В п. 10 цього Договору та при конструктивному знищенні ТЗ) – так.
Отже, Товариством з обмеженою відповідальністю «Южтрансінвест» здійснено розрахунок з урахуванням урахуванням зносу вузлів і деталей.
Крім того, відповідно до ремонтної калькуляції № 30008800 від 14.05.2023 вартість запасних частин, тобто запчастин, які підлягають заміні при ремонті, введена користувачем вручну, в чому можна переконатись, переглянувши 2-й аркуш вказаної Калькуляції, де позиції деталей «стабілізатор з» та «шарн важ пр стабіл з» позначена «*», що відповідно означає те, що мало місце ручне введення даних, про що є посилання наприкінці розрахунку.
Таке втручання можливе лише у відповідності до п. 3.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, в якому вказано, що для "Визначення вартості складників КТЗ у разі відсутності цінової інформації дилера виробника КТЗ допускається використання відповідних даних, одержаних шляхом обстеження ринку регіону".
Позивач підтвердив, що в подальшому не було здійснено жодного обґрунтування вартості зазначених деталей і взагалі на якій підставі було проведено внесення змін до Калькуляції і чому в ній відсутній номер запчастини «стабілізатор задній», хоча такий у дилера наявний і значиться під № 52300-ТRW-A01, що також зазначено у Рахунку Постачальника (Товариства з обмеженою відповідальністю «Автофіт») № 022 від 07.03.2023, наданий ним па вимогу підтвердження вартості вказаних запчастин.
Відповідно до Калькуляції № 3008800 від 14.05.2023, стабілізатор задній коштує 5 277 грн 73 коп., шарн важ пр. стабіл з коштує 354 грн 63 коп.
Відповідно до Рахунку № 022 від 07.03.2023 позивач вимушений, був попести на придбання цієї деталі 107 800 грн 00 коп., та за тяжку стабілізатора задня вертикальна 52320-TRT-А-01 – 790 грн 00 коп.
Враховуючи коливання цін на оригінальні запчастини, позивачем було зроблено запит до офіційного представника компанії HONDA Товариству з обмеженою відповідальністю «Автофіт».
У відповіді на лист позивача, директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Автофіт» стосовно ціни на стабілізатор задній № 52300-ТRW-A01 повідомив, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Автофіт», як офіційним представником компанії було зроблено відповідний офіційного імпортера запчастин HONDA компанії Товариства з обмеженою відповідальністю «Прайд Мотор» і з`ясували наступне: в період з 01.06.2022 по 01.06.2023 офіційно було імпортовано в Україну лише одна одиниця запчастини з таким оригінальним номером, її вартість станом на 01.03.2023 складала до розмитнення 2 140 доларів США.
Отже, в період з 01.06.2022 по 01.06.2023 офіційно було імпортовано в Україну лише одна одиниця запчастини - оригінальний стабілізатор на HONDA CLARITY, що ставить під сумнів проведені розрахунки Товариством з обмеженою відповідальністю «Южтрансінвест», ймовірно, до того ж Страховик і не заперечує, що при розрахунку він брав запчастини зі зносом, а ціни з приватних об`яв з розбірок побитих та вживаних автомобілів.
При цьому ринкова і спеціальна вартість визначаються відповідно до вимог Національного стандарту N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. N 1440. 
За визначенням, наведеним у Національному стандарті N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", спеціальна вартість - це сума ринкової вартості та надбавки до неї, яка формується за наявності нетипової мотивації чи особливої заінтересованості потенційного покупця (користувача) в об`єкті оцінки.
Оцінка вартості відновлювального ремонту, в порушення п. 32 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 р. № 1440, проведена не на дату заподіяний збитку.
Відповідно до п. 32 Національного стандарту N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" для застрахованого майна, подібного до майна, що продасться (купусться) на ринку, оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків.
Як вбачається з матеріалів справи, шкоду заподіяно 20.02.2023, огляд транспортного засобу представником відповідача було проведено 02.03.2023, проте, як слідує з Ремонтної калькуляції № 3008800, складеної за замовлення Страховика, оцінку проведено 14.05.2023 за цінами станом на 12.04.2023 (суттєва різниця між датою оцінки та датою заподіяння збитку, що становить більше 40 днів, при цьому, оцінювач не посилається на зміну курсів валют у цей період та взагалі не додає до калькуляції витяг щодо коливань офіційних курсів НБУ таких валют).
Також, не враховані при виплаті відшкодування витрати Страхувальника за послуги евакуатора в розмірі 1 500 грн 00 коп.
Отже, за даним страховим випадком сума страхового відшкодування, що підлягає стягненню на користь позивача з відповідача становить 132 075 грн 41коп., а позовні вимоги підлягають задоволенню в цій частині.
Враховуючи вимоги ст. 599 ЦК України, згідно якої зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, суд визнав, що позовна вимога про стягнення з відповідача 132 075 грн 41 коп. страхового відшкодування заявлена обґрунтовано і підлягає задоволенню.
Крім того, відповідачем, заявлені вимоги про стягнення з відповідача 12 177 грн 35 коп. пені, 10 008 грн 78 коп. 3 % річних.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Виплату страхового відшкодування у повному обсязі відповідач не здійснив.
Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Таким чином, заявляючи вимогу щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних, позивач правомірно скористався наданим йому законодавством правом.
Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Оскільки страхове відшкодування за договором відповідачем у повному обсязі не сплачено, тому нарахування позивачем сум 3% річних від знецінення грошових коштів є правомірним, в межах заявлених позовних вимог.
Заявлені до стягнення 3 % річних не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Позивач розрахунок 3 % річних здійснює на суму прострочення 132 075 грн 41 коп. за загальний період з 19.05.2023 по 29.10.2025, що складає 895 дні, позивачем допущено арифметичну помилку при підрахунку днів прострочення, та замість 895, зазначено 922, що є невірним.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних за період з 19.05.2023 по 29.10.2025 у розмірі 10 008 грн 78 коп. за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», з урахуванням кількості днів прострочення – 895, суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги позивача у частині стягнення 3 % річних за період з 19.05.2023 по 29.10.2025 (895 дні) включно на суму 9 704 грн 83 коп.
В частині стягнення 303 грн 95 коп. 3 % річних відмовити.
Частиною 1 ст. 216 ГК України (в редакції чинній на момент виникнення правововідносин) передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
За приписами ст. 230 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Одним із видів неустойки є пеня, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Нормами ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. (ч. 6 ст. 231 ГК України)
Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України “Про страхування” передбачено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Відповідно до п. 18.5 Договору у випадку невиконання або неналежне виконання умов цього Договору сторони несуть відповідальність згідно з законодавством України та цим Договором. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику пені у розмірі 0,01 % від суми за кожний день прострочення.
Позивач розрахунок пені здійснює на суму прострочення 132 075 грн 41 коп. за загальний період з 19.05.2023 по 29.10.2025 (895 дні), позивачем допущено арифметичну помилку при підрахунку днів прострочення, та замість 895, зазначено 922, що є невірним.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за період з 19.05.2023 по 29.10.2025 у розмірі 12 177 грн 35 коп. за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України - нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги позивача у частині стягнення пені за період з 19.05.2023 по 16.11.2023 (182 дні) включно на суму 2 403 грн 77 коп.
В частині стягнення 9 773 грн 58 коп. пені відмовити.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною “права на суд”, адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Бурдов проти Росії”).
Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).
Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).
Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 статті 74 цього Кодексу).
У пунктах 8.15- 8.22 постанови Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 зазначено таке: "8.15. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені.
Відповідач своїх заперечень не надав, не спростував доводи позивача, не надав доказів оплати всієї суми страхового відшкодування у спірному періоді. 
Інші доводи та докази учасників справи, детальну оцінку яких не наведено у рішенні, позаяк вони не покладені судом в його основу, не спростовують вищевикладених висновків суду.
Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами та підлягають задоволенню частково.
Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд 

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Благодійного фонду “ЩИТ ЗАПОРІЖЖЯ” до Товариства з додатковою відповідальністю “Страхова компанія “КРЕДО” задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю “Страхова компанія “КРЕДО” (пр. Моторобудівників, 34, м. Запоріжжя, 69068, ідентифікаційний код юридичної особи 13622789) на користь Благодійного фонду “ЩИТ ЗАПОРІЖЖЯ” (вул. Рубана, буд. 20, м. Запоріжжя, 69124, ідентифікаційний код юридичної особи 38520958) 132 075 (сто тридцять дві тисячі сімдесят п`ять) грн 41 коп. несплаченої частини страхового відшкодування, 2 403 (дві тисячі чотириста три) грн 77 коп. пені, 9 704 (дев`ять тисяч сімсот чотири) грн 83 коп. 3 % річних, 2 830 (дві тисячі вісімсот тридцять) грн 19 коп. судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення оформлено та підписано 14.01.2026.

Суддя С.С. Дроздова 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.