Справа № 127/36568/24
Провадження № 22-ц/801/132/2026
Категорія: 76
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року	Справа № 127/36568/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач), 
суддів Оніщук В.В., Копаничук С.Г.,
за участю секретаря судового засідання Литвин Ю.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу № 127/36568/24 за позовами ОСОБА_1 до Квартирно-Експлуатаційного відділу м. Вінниця про визнання незаконними та скасування наказів (в частині), 
за апеляційною скаргою Квартирно-Експлуатаційного відділу м. Вінниця на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.10.2025 року, ухвалене у складі судді Романюк Л.Ф, в приміщенні суду в м. Вінниці, повний текст рішення складено 22.10.2025 року, - 
в с т а н о в и в :

06.11.2024 ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до КЕВ м. Вінниці у якому просила визнати незаконним та скасувати наказ КЕВ м. Вінниці (по стройовій службі) № 202 від 11.10.2024 в частині поновлення її з 08.04.2024 на посаді начальника району електричних мереж КЕВ м. Вінниця. Стягнути з відповідача судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що будучи незаконно звільненою з посади начальника фінансово-економічного відділення – головного бухгалтера КЕВ м. Вінниці, позивачку рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.07.2024 року, що набрало законної сили 10.10.2024 було поновлено на роботі у КЕВ м. Вінниці на посаді начальника фінансово-економічного відділення – головного бухгалтера КЕВ м. Вінниці. У порядку виконання рішення суду, наказом № 202 від 11.10.2024 КЕВ м. Вінниці поновив ОСОБА_1 на роботі з 08.04.2024 на посаді начальника району електричних мереж КЕВ м. Вінниці. 
Вважаючи наказ № 202 від 11.10.2024 таким, що прийнятий всупереч рішенню Вінницького міського суду від 23.07.2024 та постанові Вінницького апеляційного суду від 10.10.2024, якими ОСОБА_1 поновлено саме на посаді начальника фінансово-економічного відділення – головного бухгалтера КЕВ м. Вінниці, а не на посаді начальника району електричних мереж м. Вінниці, без її згоди на те, а також без урахування відсутності у неї вищої електротехнічної освіти та необхідного досвіду роботи для заняття вказаної посади, позивачка просила визнати даний наказ незаконним, як такий, що порушує її право на працю на яку вона погоджується та скасувати його.
10.12.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у якому просила визнати незаконним та скасувати наказ КЕВ у м. Вінниці (стройовій частині) № 227 від 15.11.2024 в частині звільнення ОСОБА_1 , начальника району електричних мереж з 15.11.2024 відповідно до п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Визнати незаконним та скасувати наказ КЕВ у м. Вінниці (з адміністративно – господарської діяльності) «Про результати службового розслідування» № 199 від 15.11.2024. Стягнути судові витрати.
Позов мотивований тим, що будучи незаконно поновленою на посаді, яка є відмінною від тієї на яку її поновлено рішенням суду та за відсутності згоди на поновлення її на цій посаді, позивачка вважає накази про результати службового розслідування та про звільнення її з роботи за прогул незаконними та такими, що підлягають скасуванню, як похідні.
Ухвалою Вінницького міського суду від 09.01.2025 цивільні справи за позовами ОСОБА_1 до КЕВ м. Вінниці про визнання незаконними та скасування наказів об`єднані в одне провадження. Об`єднаній справі присвоєно № 127/36568/24 провадження № 2/127/5395/24 /т. 1 а.с. 187/.
Рішенням Вінницького міського суду від 14.10.2025 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ квартирно-експлуатаційного відділу у м. Вінниці (по стройовій частині) № 202 від 11.10.2024 в частині поновлення ОСОБА_1 з 08.04.2024 на посаді начальника району електричних мереж КЕВ м. Вінниця. Визнано незаконним та скасовано наказ квартирно – експлуатаційного відділу у м. Вінниці (по стройовій частині) № 227 від 15.11.2024 в частині звільнення ОСОБА_1 , начальника району електричних мереж з 15.11.2024 відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Визнано незаконним та скасовано наказ квартирно – експлуатаційного відділу у м. Вінниці (з адміністративно – господарської діяльності) «Про результати службового розслідування» № 199 від 15.11.2024. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 20000 грн витрат на правничу допомогу та 3633,60 грн судового збору.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, 19.11.2025 КЕВ м. Вінниця подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених в рішенні, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував об`єктивну неможливість поновлення позивача на посаді, якої не існує у штаті та неможливість введення її у штат. Посада начальника фінансово-економічного відділення – головного бухгалтера в КЕВ м. Вінниця не існує, оскільки вона виведена зі штату Директивою міністра оборони України та Головнокомандувача ЗСУ від 19.01.2024 № Д-321/5/дск «Про затвердження додаткових організаційних заходів у ЗСУ в 2024 році». Цією ж Директивою Міністра оборони України до штату введено посаду начальника фінансово – економічного відділення, яка є військовою із військовим званням «Капітан». Начальник КЕВ м. Вінниця не має повноважень самостійно змінювати структуру, вводити або виводити посади зі штату, а діє виключно в межах затвердженого вищим командуванням штату. З метою роз`яснення можливого способу виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді та необхідності внесення змін до штату, відповідач звернувся до Одеського КЕУ, якому безпосередньо підпорядковується та до Центрального управління інженерно – інфраструктурного забезпечення Командування сил логістики Збройних Сил України на що отримав відповідь про доцільність розглянути можливість поновлення ОСОБА_1 на рівнозначній посаді. Наказом начальника КЕВ м. Вінниця від 11.10.2024 № 202 ОСОБА_1 було поновлено на роботі в КЕВ м. Вінниця на рівнозначній посаді – начальника району електричних мереж квартирно – експлуатаційного відділу м. Вінниця з 08.04.2024. Наказ про поновлення позивачки на рівноцінній посаді був єдиним можливим і законним способом виконання судового рішення в умовах відсутності посади головного бухгалтера у штаті. Вважають, що свідомо проігнорувавши офіційні пропозиції КЕВ м. Вінниця щодо запропонованих вакантних та рівнозначної посад, позивачка з власної волі не реалізувала своє право на працю, не надавши відповіді на листи відповідача та не вийшовши на роботу. Суд першої інстанції не надав оцінки доказам наданих відповідачем та дійшов неправильних висновків про нерівнозначність посад. Висновок суду ґрунтуються на припущеннях. Судом не надана оцінка недобросовісним діям позивачки, яка ігнорувала листи відповідача та свідомо не надавала на них відповіді. Необґрунтованим та неправомірним є висновок суду і про стягнення витрат на правничу допомогу, сума яких позивачем не була доведена належними доказами. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Федик Ю.Ю. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Стягнути з відповідача понесені судові витрати. 
У судовому засіданні представник відповідача Попатенко С.В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. 
ОСОБА_1 та її представник адвокат Федик Ю.Ю. просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України) 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 756/1529/15-ц).
Рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
Судами першої та апеляційної інстанцій у справі встановлено наступні обставини. 
03.09.2012 ОСОБА_1 була прийнята начальником фінансово економічного відділення - головним бухгалтером квартирно -експлуатаційного відділу м. Вінниця відповідно до наказу № 139 від 03.09.2012 року ( т.1 а.с.15).
05.04.2024 наказом начальника КЕВ м. Вінниця № 70 ОСОБА_1 з 08.04.2024 р. було звільнено з посади начальника фінансово-економічного відділення- головного бухгалтера КЕВ м. Вінниця відповідно до пункту статті 40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку із скороченням штату працівників (т.1 а.с.16).
23.07.2024 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/17043/24 (набрало законної сили 10.10.2024) визнано незаконним та скасовано наказ начальника квартирно - експлуатаційного відділу м. Вінниці №70 від 05.04.2024 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника фінансово - економічного відділення - головного бухгалтера Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці та поновлено її на роботі у квартирно - експлуатаційному відділі м. Вінниці на посаді начальника фінансово- економічного відділення - головного бухгалтера.
Рішення набуло законної сили на підставі постанови Вінницького апеляційного суду Вінницької області від 10.10. 2024.
25.07.2024 з метою негайного виконання рішення суду, КЕВ м. Вінниця направив лист №573/1088 до Центрального управління інженерно - інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України, яке здійснює керівництво діяльністю КЕВ, щодо можливості введення до штату КЕВ м. Вінниця посади начальника фінансово-економічного відділення - головного бухгалтера (т.1 а.с.101).
07.08.2024 КЕВ м. Вінниці направили на адресу ОСОБА_1 лист у якому, крім іншого запропонували їй поновлення на посаді начальника фінансово-економічного відділення яка є військовою, шляхом укладення строкового трудового договору на термін до моменту призначення військовослужбовця на дану посаду. Тарифний розряд 14. Про своє рішення просили повідомити протягом 5 днів з моменту отримання листа (т.1 а.с. 103-104).
Даний лист ОСОБА_1 отримала особисто 12.08.2024 (т.1 а.с.105).
16.09.2024 КЕВ м. Вінниці направили ОСОБА_1 лист у якому просили її повідомити про своє рішення щодо можливого виконання рішення суду шляхом поновлення її на єдиній рівнозначній посаді - начальника району електричних мереж КЕВ м. Вінниця, письмово повідомивши про своє рішення КЕВ м. Вінниці протягом 5 днів з моменту отримання даного листа /т.1 а.с. 105 зворот/.
10.10.2024 ОСОБА_1 письмово звернулась до відповідача з листом про добровільне поновлення її на роботі та повідомила про незмінність її банківських реквізитів для оплати їй вимушеного прогулу. Просила негайно повідомити її належним чином після поновлення її на роботі та надати їй копію наказу про поновлення за зазначеною нею адресою АДРЕСА_1 або за телефоном (номер зазначено) (т.1 а.с.45).
11.10.2024 № 573/1543 (засобами СЕДО) КЕВ м. Вінниці звернулося до Одеського квартирно - експлуатаційного управління, безпосередньо якому підпорядковується, щодо можливості введення до штату КЕВ м. Вінниця посади начальника фінансово-економічного відділення - головного бухгалтера (т.1 а.с. 106-107).
11.10.2024 на даний лист Одеське КЕУ надало відповідь, що внесення змін до штату шляхом введення посади суперечить вимогам директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 19.01.2024 № Д-321\5/дск «Про затвердження додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2024 році». Враховуючи позицію Верховного Суду викладену у постанові від 08.04.2020 у справі № 808/2741/1, неодноразово підтриману ним у інших справах, при виконанні рішення Вінницького міського суду від 24.07.2024 звернули увагу на доцільність розглянути можливість поновлення ОСОБА_1 на рівнозначній посаді /т.1 а.с. 107 зворот/.
11.10.2024 начальником квартирно - експлуатаційного відділу м. Вінниця (по стройовій частині) видано наказ № 202, яким пунктом 3 скасовано наказ начальника КЕВ м. Вінниця (по стройовій частині) від 05.04.2024 № 70 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника фінансово-економічного відділення – головного бухгалтера КЕВ м. Вінниця. П.3.1 Поновлено на роботі з 08.04.2024 на посаді начальника району електричних мереж КЕВ м. Вінниця ОСОБА_1 з посадовим окладом 7732 грн на місяць. Виплачувати надбавку за вислугу років у розмірі 15 % до посадового окладу (вислуга років складає: 19р.05м.07дн). П. 3.2. Заступнику головного бухгалтера КЕВ м. Вінниця Антоновій-Мазур О.В. виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 115390, 75 грн. П.3.3 Інспектору з кадрів КЕВ м. Вінниця Шкрабалюк С.А. внести запис про поновлення на роботі до трудової книжки ОСОБА_1 та інших кадрових документів. Підстава: рішення Вінницького міського суду від 23.07.2024 та постанова Вінницького апеляційного суду від 10.10.2024 по справі № 127/17043/24. / т.1 а.с 50/
11.10.2014 на адресу ОСОБА_1 . КЕВ м. Вінниця направив лист вих. № 573/2628 у якому повідомлялось про вакантні посади та долучено витяг з наказу начальника КЕВ м. Вінниці (по стройовій частині) від 11.10.2024 № 202 про поновлення її на роботі з 08.04.2024 на посаді начальника району електричних мереж КЕВ м. Вінниця, яка є єдиною рівнозначною посадою у КЕВ м. Вінниця, який вона отримала поштою 18.10.2024 (т.1 а.с. 48-49, 52).
18.10.2024 у відповідь на вказаний лист позивачем було направлено лист в якому вона наголосила, що КЕВ м. Вінниця фактично не виконало рішення судів про поновлення позивача на роботі, так як суди поновили її саме на посаді начальника фінансово-економічного відділення-головного бухгалтера, а не на посаді начальника району електричних мереж КЕВ м. Вінниця та повідомлено про те, що позивачем буде оскаржено наказ КЕВ м. Вінниця № 202 від 11.10.2024 в частині поновлення її на посаді начальника району електричних мереж КЕВ м. Вінниця та подано заяву про примусове виконання рішення (т.1 а.с.51).
21.10.2024 та 23.10.2024 позивач отримала від відповідача листи вих.№ 573/2671 від 16.10.2024 та вих.№ 573/2724 від 22.10.2024, в яких її було повідомлено, що наказом КЕВ м. Вінниця від 11.10.2024 № 202 її поновлено в КЕВ м. Вінниця на посаді начальника району електричних мереж КЕВ м. Вінниця та запропоновано надати пояснення причин відсутності на робочому місці із наданням підтверджуючих документів, також вказано, що відсутність позивача на робочому місця є грубим порушенням трудової дисципліни (т.1 а.с.53-54).
23.10.2024 позивачем поштою направлено відповідь на вказані листи, в якому вона повторно наголосила на невідповідності посади на яку її поновлено, а також вказано те, що вона не надавала згоди на призначення її на посаду начальника району електричних мереж КЕВ м. Вінниця, так як судом її поновлено на посаді саме начальника фінансово - економічного відділення-головного бухгалтера КЕВ м. Вінниця. Крім того, вона повідомила, що не має вищої електротехнічної освіти та необхідного досвіду роботи для зайняття вказаної посади. Також вказано, що в зв`язку з невиконанням КЕВ м. Вінниця рішення Вінницького міського суду від 23.07.2024 по справі №127/17043/24 нею замовлено виконавчий лист для примусового виконання рішення суду та у випадку невиконання рішення Вінницького міського суду від 23.07.2024 по справі № 127/17043/24 та не поновлення позивача на посаді начальника фінансово-економічного відділення-головного бухгалтера КЕВ м. Вінниця нею буде подана заява до правоохоронних органів про вчинення керівництвом КЕВ м. Вінниці злочину, передбаченого ст.382 КК України, а саме умисне невиконання рішення суду (т.1 а.с. 55-56).
04.11.2024 старшим держаним виконавцем Другого відділу ДВС у м. Вінниці винесена постанова про відкриття виконавчого провадження рішення Вінницького міського суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі у КЕВ м. Вінниці на посаді начальника фінансово–економічного відділення – головного бухгалтера (т.1 а.с. 43).
15.11.2024 начальник КЕВ м. Вінниці (з адміністративно-господарської діяльності) видав наказ № 199 від 15.11.2024 про результати службового розслідування у якому визнано винною начальника району електричних мереж КЕВ м. Вінниці ОСОБА_1 у порушенні трудової дисципліни, а саме прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) у період з 16.10.2024 по 22.10.2024 включно без поважних причин, яке полягало у невиконанні вимог ст. 139 КЗпП та застосовано до останньої дисциплінарне стягнення у виді звільнення (т.2 а.с. 84-88).
15.11.2024 наказом начальника КЕВ м. Вінниці № 227 ОСОБА_1 , звільнено начальника району електричних мереж КЕВ м. Вінниця, відповідно до п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Підстава: доповідна записка фахівця з підготовки кадрів КЕВ м. Вінниця Хмари О.І., акт службового розслідування від 14.11.2024, довідка голови профспілкової організації від 11.11.2024. / т.2 а.с. 83/
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що наказ начальника КЕВ м. Вінниця (по стройовій частині) від 11.10.2024 № 202 має бути визнано незаконним та скасовано у частині поновлення позивача на роботі з 08.04.2024 на посаді начальника району електричних мереж КЕВ м. Вінниця, яка на думку суду не є рівнозначною і згоду ОСОБА_1 на поновлення її саме на цій посаді не давала, що є обов`язковим в силу вимог ст. 32 КЗпП. Крім того, дана посада на момент поновлення позивача на ній була зайнята іншим працівником, що є грубим порушенням ст. 235 КЗпП та свідченням того, що фактичного допуску до роботи ОСОБА_1 не було. На підставі даних обставин суд прийшов висновку, що поновлення на роботі ОСОБА_1 на підставі рішення суду не відбулось. За викладених обставин суд вважав незаконними також і накази № 227 від 15.11.2024 в частині звільнення ОСОБА_1 за прогул без поважних причин та № 199 від 15.11.2024 про результати службового розслідування, оскільки фактичного допуску до роботи працівника не відбулося. 
Висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів про поновлення та про звільнення позивача зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.
Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (стаття 43 Конституції України).
Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 51 КЗпП України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1 та 2 частини першої статті 264 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Встановивши, що звільнення позивачки з роботи відбулось з порушенням установленого законом порядку (не запропоновано працівнику, який вивільняється всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник), Вінницький міський суд 23.07.2024 поновив порушене право позивача та поновив ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника фінансово-економічного відділення-головного бухгалтера КЕВ м. Вінниці. 
Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Закон не наділяє орган який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч. 1 ст. 235 та ст. 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.
Отже, належним виконання судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. 
Виконання рішення вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення.
Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. 
Зазначаючи про неможливість виконання рішення суду про поновлення позивачки на посаді, з якої її звільнили і якої (формально) вже немає відповідач не надав доказів того, що звертався до суду із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. 
Визначений листами Одеського квартирно - експлуатаційного управління від 11.10.2024 та Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики ЗСУ можливий спосіб виконання рішення суду - поновлення працівника на рівнозначній посаді носить лише рекомендаційний характер та не є обов`язковим для роботодавця при обранні належного способу захисту порушеного права працівника та виконанні рішення суду. 
Так, відповідачем у справі є державна установа, яка входить до складу Збройних Сил України. 
При розгляді справи судом встановлено, що посади начальника фінансово-економічного відділення-головний бухгалтер в КЕВ м. Вінниця не існує, оскільки вона виведена зі штату Директивою Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 19.01.2024 № Д-321/5 дек «Про затвердження додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2024 році», якою внесено зміни до штату КЕВ м. Вінниця, а саме: виведено посаду начальника відділення–головного бухгалтера, усього працівників - 1, а введено посаду начальника фінансово-економічного відділення, яка є військовою із військовим званням «капітан».
Суд першої інстанції вірно зазначив, що у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установа реорганізовано - рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником.
Погодившись з доводами відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом виконання рішення суду про поновлення працівника на посаді, якої вже немає є також можливість поновлення даного працівника на посаді, рівнозначній (аналогічній) тій, з якої його звільнили і яка існує на дату поновлення, однак вважав посаду на якій ОСОБА_1 було поновлено – начальника району електричних мереж КЕВ м. Вінниці не рівнозначною попередній її посаді.
Рівнозначна посада, зазвичай це посада з аналогічним рівнем відповідальності, функціоналу та кваліфікаційними вимогами; у державному секторі це визначається групами оплати праці та категоріями посад, враховуючи категорії та розряди. Тобто, для висновку про рівнозначність посади ці робочі місця мають бути аналогічними за усіма показниками умов праці, а саме: 
-умови, оплата та характер праці;
-освітньо-кваліфікаційний рівень;
-професії (посади) одного найменування, фаху;
-виконання одних і тих самих професійних обов`язків під час ведення однотипного процесу в однаковому режимі роботи;
-використання однотипного виробничого обладнання, інструментів, матеріалів і сировини;
-однаковий набір шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу (одного класу і ступеня шкідливості);
-однакова забезпеченість засобами індивідуального захисту тощо (Постанова КМУ від 1.08.1992 № 442 «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці; Постанова Верховного Суду від 11.06.2020 у справі № 826/5602/16).
З метою виконання рішення суду відповідачем, у зв`язку з неможливістю введення/внесення змін у штат посади начальника фінансово-економічного відділення – головного бухгалтера, позивачу були запропоновані наявні вакантні посади та одна рівнозначна посада - начальника району електричних мереж КЕВ м. Вінниця.
При визначенні рівнозначності посад відповідачем було враховано: 
1.Відповідно до Наказу МОУ від 24.01.2006 № 28 «Про впорядкування умов оплати праці працівників загальних (наскрізних) професій і посад бюджетних військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України» тарифний розряд (посадовий оклад) начальника району електричних мереж – 14 (7732,00 грн), що рівнозначний тарифному розряду начальника фінансово-економічного відділення–головного бухгалтера – 14 (7732,00 грн) (т.2 а.с. 111);
2.Обидві посади належать до керівних посад (однієї категорії посад), в безпосередньому підпорядкуванні перебувають лише у начальника КЕВ м. Вінниця, до основних посадових обов`язків належать організаційно-розпорядчі функції (т. 2 посадові інструкції а.с. 67 – 80; 147 -153).
У судовому засіданні позивачка не заперечила факт отримання листів від відповідача, якими її було повідомлено про наявність вакантних та рівнозначної посади. 
Суду пояснила, що не вважає нову посаду рівнозначною, оскільки наявний у неї досвід роботи та освіта не відповідають кваліфікаційним вимогам, передбаченим для цієї посади. Крім того, на посаді начальника району електричних мереж КЕВ м. Вінниці рівень відповідальності значно вищий. Наполягала на поновленні її саме на посаді начальника відділення-головного бухгалтера фінансово-економічного відділення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та доводами позивачки, що посада на якій поновлено ОСОБА_1 , яку вона не може виконувати через розбіжності в освіті, кваліфікації та відсутності досвіду і яка змінює трудові обов`язки не є рівнозначною (аналогічною), оскільки змінює трудові функції та істотні умови праці. 
За своєю суттю поновлення ОСОБА_1 на іншій посаді із зміною трудових функцій, спеціальності, кваліфікації є переведенням її на іншу роботу ( ст. 32 КЗпП України) .
У свою чергу, спосіб виконання рішення про поновлення на посаді шляхом переведення працівника на іншу посаду у даному випадку не може бути реалізовано, оскільки поновлення працівника встановлене нормами ч.1 ст. 235 КЗпП України, які не передбачають проведення процедури переведення, а звільнений працівник до моменту його поновлення не може бути переведений. 
Крім того, як вірно було встановлено судом першої інстанції відповідачем не було забезпечено реальної можливості позивачці приступити до роботи, оскільки у період з 02.12.2019 по 02.09.2024 посаду начальника району електричних мереж КЕВ м. Вінниця займав інший працівник. 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання незаконним та скасування наказу КЕВ м. Вінниці № 202 від 11.10.2024 в частині поновлення ОСОБА_1 з 08.04.2024 на посаді начальника району електричних мереж КЕВ м. Вінниця, оскільки поновлення позивача на роботі на підставі рішення суду не відбулось. 
Чи відповідали спеціальності та кваліфікації позивачки запропоновані їй вакантні посади судом не досліджувалось, оскільки перелік даних посад відповідачем надано не було, а у даній категорії справ обов`язок доведення покладено саме на роботодавця. 
Аргументи відповідача про не дослідження судом доказів направлення листів та ухилення позивачки від відповіді, не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність виданого відповідачем наказу про поновлення працівника саме на тій посаді, з якої її було незаконно звільнено. 
Та обставина, що позивачку було відсторонено від виконання службових обов`язків у зв`язку із проведенням досудового розслідування за фактами, що мали місце під час перебування її на посаді головного бухгалтера КЕВ м. Вінниці не є підставою для скасування рішення суду, зважаючи на те, що вперше ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку з скороченням штату працівників.
Зважаючи, що поновлення позивачки на посаді у порядку виконання рішення Вінницького міського суду від 23.07.2024 у законний спосіб не відбулося, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для скасування наказу КЕВ м. Вінниці (по стройовій частині) №227 від 15.11.2024 в частині звільнення ОСОБА_1 , начальника району електричних мереж відповідно до п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, за прогул без поважних причин, як похідних вимог. У свою чергу, колегія суддів зазначає, що відмова працівника від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, викликаною змінами в організації виробництві та праці, і коли працівник не згоден працювати в нових умовах є підставою для звільнення працівника на підставі п.6 ст.36 КЗпП України ( п10 Постанови Пленуму ВС № 9 від 06.11.1992).
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення вимог про визнання незаконним та скасування наказу КЕВ м. Вінниці (з адміністративно-господарської діяльності) «Про результати службового розслідування» № 199 від 15.11.2024 з огляду на наступне.
Верховний Суд неодноразово у своїх постановах наголошував, що гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуального виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. 
Аналіз глави ХV КЗпП України, роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 6.11.1992, правових позицій Верховного Суду дає підстави для висновку, що оскарженню у судовому порядку підлягають рішення, прийняті за результатами службового розслідування.
Наказ начальника КЕВ м. Вінниця (з адміністративно –господарської діяльності) про результати службового розслідування не є актом, що порушує права та інтереси позивачки, оскільки саме рішення, яке було прийнято за результатами цього розслідування, тягне для позивачки настання негативних наслідків у вигляді порушення прав, свобод та інтересів.
За таких обставин, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу «Про результати службового розслідування» № 199 від 15.11.2024. У зв`язку з чим зазначена позовна вимога є необґрунтованою та недоведеною позивачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України. 
У відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права є підставами для часткового скасування судового рішення та ухвалення нового рішення у відповідній частині.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки вимога про визнання незаконним та скасування наказу КЕВ м. Вінниці (з адміністративно-господарської діяльності) «Про результати службового розслідування № 199 від 15.11.2024» задоволенню не підлягає, так як не порушує прав позивача. В іншій частині рішення Вінницького міського суду від 14.10.2025 слід залишити без змін.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
При розгляді справи сторонами в першій та апеляційній інстанціях понесені наступні витрати.
Позивачем сплачено судовий збір за подання позовних заяв на загальну суму 3633,60 грн (1211, 20 грн * 3 вимоги), що підтверджено квитанціями до платіжної інструкції (т.1 а. с 11, т. 2 а. с. 13).
Відповідач за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір у сумі 4360 грн 32 коп (т. 4 а .с. 88).
Позивачем у суді першої інстанції понесені витрати на правничу допомогу на загальну суму 30000 грн та надано на підтвердження цьому докази (15 тис. а/с 99 т.2 та 15 тис. а/с 62 т.1). У суді першої інстанції представник позивача просила стягнути 20000 грн витрат на правничу допомогу, що зазначено у рішенні суду. 
У суді апеляційної інстанції у відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просила стягнути 5000 грн витрат на правничу допомогу.
Ураховуючи те, що апеляційну скаргу задоволено частково та частково скасовано рішення суду першої інстанції з ухваленням в скасованій частині нового судового рішення про відмову у задоволені вимоги про скасування наказу про результати службового розслідування, відтак з КЕВ м. Вінниці на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовних заяв в сумі 2422 грн 40 коп (задоволені 2 вимоги).
Пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги на користь відповідача підлягає компенсація у сумі 1453 грн 44 коп (відмовлено у задоволені 1 вимоги).
Згідно п. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Отже, на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати понесені нею при сплаті судового збору у сумі 968 грн 96 коп (2422,40 грн – 1453,44 грн).
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У відповідності до частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (постанова Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18).
У частинах четвертій – шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми компенсації витрат понесених позивачем на правничу допомогу, колегія суддів враховує те, що судом задоволено дві вимоги немайнового характеру, відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 16667 грн (20000 (зазначену суму просила стягнути представник позивача в суді першої інстанції) + 5000 (розмір витрат на правничу допомогу, понесені позивачем в апеляційному суді) = 25000 : 3 * 2 = 16667). 
На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем надано суду докази (1) копію ордера серії № 1149021 від 6.11.2024, серії № 1246980 від 2.12.2025 /т. 1 а. с. 12, т.2 а. с. 14, т.3 а. с. 111/; (2) копію договору про надання правничої допомоги від 9.04.2024 /т.1 . с. 58-60, т. 2 а.с. 95-97/; (3) копію додаткової угоди № 5 від 5.11.2024 про надання правничої допомоги від 9.04.2024 /т. 1 а. с. 61/; (4) копію додаткової угоди № 6 від 6.12.2024 про надання правничої допомоги від 9.04.2024 /т. 2 а. с. 98/; (5) копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 05/11/2024 /та № 06/12/2024 /т.1 а. с. 62, т.2 а.с. 99/.
Враховуючи складність справи (два позови, три окремі вимоги); час витрачений адвокатом на розгляд справи, обсяг наданих адвокатом послуг, значення трудового спору для позивача та тривале не виконання рішення про поновлення її на роботі, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про неспівмірність заявлених позивачем витрат понесених нею на правничу допомогу. 
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу квартирно - експлуатаційного відділу міста Вінниця задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.10.2025 в частині задоволених вимог ОСОБА_1 до Квартирно-Експлуатаційного відділу м. Вінниця про визнання незаконним та скасування наказу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця (з адміністративно – господарської діяльності) «Про результати службового розслідування» № 199 від 15.11.2024 та в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_1 у цій частині відмовити.
В іншій частині рішення Вінницького міського суду від 14.10.2025 залишити без змін.
Стягнути з Квартирно - експлуатаційного відділу міста Вінниця на користь ОСОБА_1 968 грн 96 коп судового збору.
Стягнути з Квартирно - експлуатаційного відділу міста Вінниця на користь ОСОБА_1 16667 грн витрат на правничу допомогу.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота 

Судді: В. В. Оніщук

С. Г. Копаничук