СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року м. Харків Справа № 922/3180/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Стойка О.В., суддя Істоміна О.А. , суддя Попков Д.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Підприємства громадської організації “Ремсервісплюс” Харківського обласного об`єднання осіб з інвалідністю “Слов`янська єдність” на рішення Господарського суду Харківської області від 04.11.2025 у справі №922/3180/25
за позовом Підприємства громадської організації “Ремсервісплюс” Харківського обласного об`єднання осіб з інвалідністю “Слов`янська єдність”
до відповідача Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області
про стягнення коштів
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025р. Підприємство громадської організації “Ремсервісплюс” Харківського обласного об`єднання осіб з інвалідністю “Слов`янська єдність” (далі- Позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області (далі- Відповідач) про стягнення з Відповідача за рахунок коштів державного бюджету відшкодування шкоди на суму 6 000 грн, суму інфляційних 3 979,80 грн, суму 3% річних 720,00 грн.
Також Позивач просив стягнути з Відповідача сплачений судовий збір та понесені витрати на правничу допомогу.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 04.11.2025 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, Позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою, за змістом якої просив означене рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги Позивач зазначив, що судом першої інстанції не досліджено наступні обставини, а саме:
-Податковий кодекс України не містить випадків зупинення строків у процедурі відшкодування;
- судом було помилково визначено фактичні строки внесення запису до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування вже після судового оскарження, оскільки Відповідач отримав судове рішення 07.12.2021 у електронний кабінет;
- судом було невірно застосовано норми права, оскільки у даних правовідносинах, застосуванню підлягали спеціальні норми про відшкодування шкоди -ст.ст. 114, 128 ПК України, які мають пріоритет перед застосованими судом загальними нормами про відшкодування шкоди ст.ст.1166, 1173ЦК України.
Також апелянт зазначає, що орієнтовний розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку із апеляційним розглядом справи, становить 4 000, 00грн.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду у справі №922/3180/25 від 24.11.2025р відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача на означене судове рішення та встановлено строк учасникам справи для надання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання іншим учасникам справи у строк до 04.12.2025.
Вказаною ухвалою повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі частини 10 статті 270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідач надіслав на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, зазначивши, що відсутні підстави для стягнення шкоди, оскільки:
- Позивачем не доведено, якими саме діями Відповідача йому заподіяно збитки контролюючим органом;
- спір має публічно-правовий характер, а тому має бути віднесений до адміністративного судочинства;
- витрати на правничу допомогу Позивачем є недоведеними через відсутність належних доказів.
Через відпустку судді Медуниці О.Є. протоколом потворного автоматизованого розподілу від 22.01.2026 визначено новий склад судової колегії: головуючий суддя–Стойка О.В., судді Істоміна О.А., Попков Д.О.
Також від апелянта надійшла заява, в якій апелянт просить розглянути апеляційну скаргу у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, оскільки у аналогічній справі, апеляційний господарський суд ухвалив здійснювати розгляд справи з викликом сторін. 
Стосовно даного клопотання судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до ч.10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Проте, Позивач не наводить будь-яких вагомих причин щодо розгляду даної скарги з викликом сторін, а розгляд аналогічного спору з викликом сторін, такою причиною не є.
Отже дана апеляційна скарга підлягає розгляду без повідомлення учасників справи, в письмовому порядку, який забезпечує оперативність розгляду даної апеляційної скарги та відсутність зволікання у розгляді справи по суті.
Таким чином, клопотання скаржника не містить аргументованих доводів щодо необхідності призначення справи до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Враховуючи положення ч. ч. 13, 14 ст. 8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі, виходячи з наступного.
Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені та сторонами не заперечуються наступні обставини:
-подання Позивачем податкової декларації з ПДВ за лютий 2021 від 05.03.2021 № 9043184898, сума ПДВ заявлена до відшкодування з Державного бюджету складає 92 693,00 грн;
- проведення у період з 23.03.2021 року по 20.04.2021 року посадовою особою Відповідача камеральної перевірки підприємства Позивача;
- встановлення порушення підприємством Позивача вимог податкового законодавства, а саме: пунктів: 200.1, 200.4, 200.8, 200.9 ст.200 Податкового кодексу України, вимог наказу Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289 в частині порушень при заповненні розрахунку суми бюджетного відшкодування за лютий 2021 року (додаток №3 до податкової декларації з ПДВ за лютий 2021 року від 05.03.2021 № 9043184898) на суму 69025 грн та з урахуванням висновків акту документальної позапланової виїзної перевірки управління податкового аудиту ГУ ДПС у Харківській області від 28.12.2020 №6983/20-40-07-07-09/39858356 та рішення про результати розгляду скарги ДПС України від 15.04.2021 №8566/6/99-00-06-01-01-06 щодо неправомірності застосування ставки "0", передбаченої п.8 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, внаслідок чого ПОГ "РЕМСЕРВІСПЛЮС" ГО "ХОООЗІ "СЄ" (код ЄДРПОУ 39858356) та відмовлено у наданні суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку по податковій декларації з ПДВ за лютий 2021 року у розмірі 92693 грн., що підтвердужється висновками акту від 20.04.2021 року №6812/20-40-18-06-08/39858356 камеральною перевіркою податкової декларації з ПДВ за лютий 2021 року від 05.03.2021 року №9043184898, який направлено Позивачу засобами поштового зв`язку та вручено керівнику Підприємства громадської організації “Ремсервісплюс” Харківського обласного об`єднання осіб з інвалідністю “Слов`янська єдність” - 26.04.2021, про що свідчить поштове повідомлення про вручення, що міститься у матеріалах справи (зворотна сторона а.с. №49);
-винесення на підставі висновків акту перевірки контролюючим органом податкового повідомлення-рішення №00079641806 від 19.05.2021, згідно якого підприємству Позивача відмовлено у наданні суми бюджетного відшкодування на поточний рахунок у банку по податковій декларації з ПДВ за лютий 2021 року у розмірі 92693,00 грн;
-незгоди Позивача з податковим повідомленням рішенням №00079641806 від 19.05.2021 та оскарження в судовому порядку;
-прийняття рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2021 у справі №520/2397/21, яке залишене без змін Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021 у справі №520/2397/21 про скасування податкового повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 00079641806 від 19.05.2021, винесеного на підставі акту про результати камеральної перевірки з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок платника податку за лютий 2021 року №6812/20-40-18-06- 08/39858356 від 20.04.2021;
Зазначені обставини сторонами не оспорюються.
Звертаючись з даним позовом, Позивач зазначав, що йому завдано шкоди шляхом несвоєчасного внесення Відповідачем даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та порушення строків повернення сум бюджетного відшкодування, факт якого встановлено чинним рішенням від 02.09.2021 Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/9327/21. 
Наведене стало підставою звернення до суду з цим позовом про відшкодування шкоди у розмірі 6000,00 грн на підставі статей 114 та 128 Податкового кодексу та нарахування на зазначену суму інфляційних втрат 3 979,80 грн та 3% річних у розмірі 720,00 грн.
Відповідач у суді першої інстанції проти позову заперечував з підстав вчасного відшкодування зазначеної суми протягом 5 днів з дня отримання постанови апеляційної інстанції 22.12.2021 в порядку п.200.13 ст. 200 ПК України Відповідач, а також посилався на відсутність в рішеннях судів у справі №520/9327/21 фактів несвоєчасного терміну проведення камеральної перевірки та несвоєчасного внесення до Реєстру заяв про бюджетне відшкодування, що виключає застосовання ч. 4 ст.75 ГПК, п.п 128.2.2. статті 128 ПК України до спірних правовідносин.
Також у відзиві на позов Відповідач заперечував проти вказаної Позивачем у позовній заяві суми судових витрат за мотивами їх недоведеності.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність Позивачем податкового порушення, передбаченого пунктом 128.2.2. статті 128 Податкового кодексу України, а отже відсутності права Позивача на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, передбаченої ст.114 Податкового кодексу України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судова колегія вважає даний спір такий, що не підлягає вирішенню господарським судом , виходячи з наступного.
В статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Згідно із частиною першою статті 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом спеціалізації і визначається законом.
Метою запровадження цього засадничого принципу є більш глибокий і фаховий розгляд найбільш складних справ суддями, що мають відповідний досвід.
Спеціалізація є основним критерієм розподілу юрисдикцій і, власне, причиною створення судів різних юрисдикцій, бо нівелювання юрисдикційних критеріїв (у тому числі їх "змішування" в залежності від обставин конкретної справи, майнового стану особи, мети чи стадії її звернення до суду) призводить до розгляду однакових за своєю юридичною природою спорів різними судами, плутанини у визначенні належного суду, і, зрештою, - порушення принципів верховенства права і правової визначеності, що є порушенням означеної вище норми Конституції України.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання всіх правил юрисдикції та підсудності.
Правила визначення юрисдикції регламентуються процесуальними кодексами - ГПК України, ЦПК України, КАС України.
Головним критерієм розмежування адміністративної та господарської судових юрисдикцій є предмет спору та зміст спірних правовідносин.
При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин, а суб`єкт владних повноважень у цих правовідносинах реалізує свої владо-управлінські функції.
Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт має виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
За змістом ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності.
Водночас, ст.? 5 КАС України визначає, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до статті 1 Податкового кодексу України (далі - ПК України), нормами якого Позивач обґрунтовує свої вимоги, цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до п.114.2. ст. 114 ПК України, шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, що визнаються податковими правопорушеннями відповідно до цього Кодексу, відшкодовується в повному обсязі в порядку, передбаченому законодавством про відшкодування шкоди. 
Особа, чиї права порушені, за наявності обставин, передбачених пунктом 128.2 статті 128 цього Кодексу, має право заявити вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої станом на дату визнання таких рішень, дій чи бездіяльності незаконними, у порядку, передбаченому законодавством.
Отже за характером, змістом та підставами виникнення сума, яка визначена Позивачем як шкода, яку він вимагає стягнути з Відповідача, виникла з грошових зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), а не з господарсько-правових зобов`язань; відносини між сторонами стосуються повноважень Відповідача щодо обліку обов`язкових платежів, повернення або зарахування ПДВ, тобто заявлена у справі вимога про стягнення шкоди за своєю суттю є вимогою вирішити публічно-правовий спір.
Судова колегія приходить до висновку, що спір між сторонами базується на публічно-правових відносинах, що пов`язані з реалізацією Відповідачем своїх владних повноважень у сфері адміністрування податків і зборів.
Така правова позиція відображена, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.03.2020 у справі №922/506/19, у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №916/978/19, яку апеляційний господарський суд враховує відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України.
Також за змістом правової позиції, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі № 320/12137/20, якщо спір виник у сфері публічно-правових відносин, це виключає розгляд справи в порядку господарського судочинства, а податкові спори виходять за межі сфери цивільних прав та обов`язків, незважаючи на матеріальні наслідки, які вони обов`язково створюють для платника податків (посилання на рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Феррадзіні проти Італії» (Ferrazzini v. Italy), заява № 44759/98). 
Велика Палата виснувала, що автоматичне віднесення до господарської юрисдикції спорів, що виникли у межах публічно-правового спору у сфері бюджетного відшкодування ПДВ, тобто заборгованості держави щодо відшкодування платнику переплати з ПДВ, переведеного в площину процедурного врегулювання, встановлену законодавством - не узгоджується з принципом правової визначеності.
Отже вимоги платника податку про стягнення з контролюючого органу на користь позивача пені на суму бюджетної заборгованості з ПДВ , інфляційних втрат та річних процентів - за характером і змістом відносин пов`язані саме з наявністю заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, що унормовано приписами ПК України. Такі позовні вимоги стосуються насамперед перевірки законності дій суб`єкта владних повноважень, а при вирішенні спору про стягнення з бюджету пені, інфляційних втрат та річних процентів перед судом обов`язково постає питання щодо суми заборгованості з ПДВ, строк сплати такої заборгованості та тривалість прострочення. Наведене свідчить про публічно-правовий характер такого спору, а тому цей спір підлягає розгляду саме за правилами адміністративного судочинства.
За наведених обставин судова колегія дійшла висновку, що у спірних правовідносинах Відповідач здійснює публічно-владні управлінські функції, а вимога про стягнення шкоди за своєю суттю є вимогою вирішити публічно-правовий спір, який належить до юрисдикції адміністративних судів.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
За змістом частини першої статті 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої вказаної статті порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі на підставі вищенаведених норм Господарського процесуального кодексу України.
З огляду на вказані положення, судовою колегією не оцінюються та не досліджуються доводи апеляційної скарги щодо висновку суду першої інстанції по суті спору у даній справі.
Оскільки вимоги апеляційної скарги зводяться до скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про задоволення позову, апеляційну скаргу Підприємства громадської організації “Ремсервісплюс” Харківського обласного об`єднання осіб з інвалідністю “Слов`янська єдність” слід задовольнити частково, рішення Господарського суду Харківської області від 04.11.2025 у справі №922/3180/25 скасувати та закрити провадження у справі №922/3180/25.
Крім того, на виконання вимог частини 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції роз`яснює Позивачу, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Також суд повідомляє про наявність у Позивача права протягом десяти днів з дня отримання даної постанови звернутися до Східного апеляційного господарського суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Керуючись статтями 129, п. 1 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 256, 269-270, 273, п. 4 ч. 1 ст. 275, п. 4 ч. 1 ст. 277, ст.ст. 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Підприємства громадської організації “Ремсервісплюс” Харківського обласного об`єднання осіб з інвалідністю “Слов`янська єдність” - задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Харківської області від 04.11.2025 у справі №922/3180/25 скасувати.
Закрити провадження у справі №922/3180/25.
Роз`яснити Підприємству громадської організації “Ремсервісплюс” Харківського обласного об`єднання осіб з інвалідністю “Слов`янська єдність”, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.
Роз`яснити Підприємству громадської організації “Ремсервісплюс” Харківського обласного об`єднання осіб з інвалідністю “Слов`янська єдність” про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання постанови звернутися до Східного апеляційного господарського суду із заявою про направлення справи №922/3180/25 за встановленою юрисдикцією.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення. Порядок і строки оскарження постанови передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя О.А. Істоміна 

Суддя Д.О. Попков