ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року 
м. Київ
справа № 260/8573/23
адміністративне провадження № К/990/17909/24 
Верховний Суд у складі cудової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Білак М.В., Єресько Л.О., Желєзного І.В., Загороднюка А.Г., Кашпур О.В.,        Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р., Смоковича М.І., Соколова В.М., Уханенка С.А. (далі - Судова палата),
розглянувши в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу №260/8573/23, за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Закарпатської обласної прокуратури, про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, провадження у якій відкрито,
за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року, додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року (головуючий суддя Гаврилко С.Є.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року (суддя-доповідач Затолочний В.С., судді - Гудима Л.Я., Качмар В.Я.),
УСТАНОВИВ:
І. Історія справи
1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Закарпатської обласної прокуратури (далі - відповідач-1), Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач-2), у якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив стягнути на його користь з відповідачів середній заробіток за час затримки виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі №260/136/20 в частині негайного поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Закарпатської області за період з 14 грудня 2021 року по 04 вересня 2023 року у розмірі 933915 грн 08 коп.; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі №260/136/20 позивача поновлено на посаді з 14 грудня 2019 року та в органах прокуратури. 
3. Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 27 липня      2023 року у справі №260/136/20 змінено резолютивну частину рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року та поновлено його на адміністративній посаді першого заступника прокурора Закарпатської області з 14 грудня 2019 року та в органах прокуратури з 28 січня 2020 року. 
4. Водночас рішення суду в частині поновлення на роботі позивача було виконано лише               05 вересня 2023 року.
5. Уважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо негайного виконання рішення суду, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Установлені судами фактичні обставини справи
6. ОСОБА_1 проходив службу в органах прокуратури України.
7. Наказом Генерального прокурора від 13 грудня 2019 року №524к ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника прокурора Закарпатської області у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків. 
8. Наказом Прокуратури Закарпатської області від 27 січня 2020 року №40к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Прокуратури Закарпатської області та з органів прокуратури з     27 січня 2020 року.
9. Позивач, не погодившись зі звільненням, звернувся до суду з відповідним позовом.
10. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року, у справі №260/136/20:
- визнано протиправним та скасовано рішення Ради прокурорів України від 11 грудня 2019 року №174; 
- визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора від 13 грудня 2019 року №524к про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника прокурора Закарпатської області у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків; 
- визнано протиправним та скасовано наказ Прокуратури Закарпатської області від 27 січня 2020 року №40к щодо звільнення позивача з посади прокурора Прокуратури Закарпатської області з 27 січня 2020 року;
- поновлено ОСОБА_1 на адміністративній посаді першого заступника прокурора Закарпатської області з 14 грудня 2019 року та в органах прокуратури;
- стягнуто з Прокуратури Закарпатської області на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 1013486 грн 32 коп.; 
- допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Закарпатської області та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі стягнення за один місяць у розмірі 41099 грн 83 коп.
11. Постановою Верховного Суду від 27 липня 2023 року змінено резолютивну частину рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року у справі № 260/136/20 і викладено абзаци п`ятий та шостий в такій редакції: 
« 5. Поновити ОСОБА_1 на адміністративній посаді першого заступника прокурора Закарпатської області з 14 грудня 2019 року та в органах прокуратури з 28 січня    2020 року. 
6. Стягнути з Прокуратури Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 986 264 (дев`ятсот вісімдесят шість тисяч двісті шістдесят чотири) грн 58 коп.». 
В іншій частині рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня         2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року у справі №260/136/20 залишено без змін.
12. На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня    2021 року у справі №260/136/20, наказом Генерального прокурора від 05 вересня 2023 року №258к «Про поновлення на посаді» ОСОБА_1 поновлено на посаді першого заступника прокурора Закарпатської області, з 14 грудня 2019 року та в органах прокуратури з 28 січня   2020 року.
13. Наказом керівника Закарпатської обласної прокуратури №595к від 05 вересня 2023 року «Про скасування наказу» скасовано наказ прокурора Закарпатської області від 27 січня          2020 року №40к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури Закарпатської області та з органів прокуратури Закарпатської області».
14. У зв`язку із затримкою виконання рішення про поновлення на посаді, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Короткий зміст судових рішень першої та апеляційної інстанцій
15. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року, позовні вимоги задоволено:
- стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 14 грудня 2021 року по 04 вересня 2023 року у розмірі 933915 грн 08 коп. 
16. Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій зазначили, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі №260/136/20 про поновлення позивача на посаді, яке підлягало негайному виконанню, відповідачем, фактично, виконано 05 вересня 2023 року.
17. З урахуванням наведеного, суди дійшли висновку про те, що невиконання відповідачем протягом певного часу рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі №260/136/20 про поновлення позивача на посаді має наслідком застосування приписів статті 236 КЗпП України про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
18. Суди урахували, що згідно зі статтею 39 та пунктом 3 частини першої статті 9 Закону України «Про прокуратуру» посада першого заступника прокурора Закарпатської області належить до адміністративних посад як посад «заступника керівника обласної прокуратури», а призначення прокурорів на адміністративні посади та звільнення їх з адміністративних посад у випадках та порядку, встановленому цим Законом, віднесено до повноважень Генерального прокурора.
19. З огляду на викладене суди вважали, що належним відповідачем, який має відповідати за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, є Офіс Генерального прокурора.
20. Суди установили, що розмір середньоденного грошового забезпечення позивача становить 2093 грн 98 коп. 
21. З урахуванням викладеного, суди вирішили, що середній заробіток позивача за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 14 грудня 2021 року по 04 вересня 2023 року становить 933915 грн 08 коп. (2093,98 грн х 446 робочих дні), який підлягає стягненню на користь позивача, з відрахуванням при виплаті установлених законом податків і зборів. 
22. Додатковим рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня    2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року, стягнуто з Офісу Генерального прокурора за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 8500 грн.
23. Суди зазначили, що деякі послуги, які надавалися адвокатом, не є доцільними та дублюють одна одну (зустріч з клієнтом, надання первинної юридичної консультації; вивчення матеріалів справи та судової практики; підготовка позовної заяви з додатками, підготовка двох заперечень), тобто указані послуги в акті виконаних робіт фактично охоплюються виконаною роботою щодо підготовки позову.
24. Суди попередніх інстанцій констатували, що надані до суду документи не свідчать про обсяг роботи, її вартість та фактично понесені витрати на сплату правничої допомоги.
25. Суди зауважили, що в указаних документах, які підтверджують надання правової допомоги адвокатом, відсутнє зазначення калькуляції витраченого адвокатом часу в годинах, тобто відсутнє зазначення вартості години за певний вид, об`єм послуг та час, витрачений на виконання послуг правничої допомоги.
26. Дослідивши та проаналізувавши надані позивачем копії документів на підтвердження обґрунтованості розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу, суди вважали, що розмір витрат на оплату гонорару представника позивача у заявленому розмірі 20000 грн не є співмірним зі складністю справи, фактично витраченим часом на виконання адвокатом робіт (наданих послуг).
27. З урахуванням наведеного, суди дійшли висновку про необхідність стягнення із бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора витрат на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі 8500 грн, оскільки вважали такий розмір достатнім і співмірним, а також пропорційним до предмету спору.
ІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї
28. Не погоджуючись із такими судовими рішеннями, у травні 2024 року Офіс Генерального прокурора подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
29. Як на підставу касаційного оскарження судових рішень у цій справі, указує на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України. 
30. Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідач-2 зазначає про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах у справах №465/4679/16, №420/8539/21, №600/813/20-а, №640/14930/20, №826/3465/18.
31. Скаржник переконує про неможливість видання уповноваженою особою наказу про поновлення особи на роботі за відсутності її заяви, яка не тільки підтверджує волевиявлення на продовження роботи, але й свідчить про зобов`язання працівника виконувати роботу, визначену трудовою угодою. 
32. Відповідач-2 указує, що позивач не звертався до Офісу Генерального прокурора із заявою про добровільне виконання судового рішення про поновлення на посаді та не звертався до органів виконавчої служби для виконання такого судового рішення.
33. Скаржник зазначає, що Офісом Генерального прокурора вживалися заходи, спрямовані на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі №260/136/20, а саме позивачу направлялися відповідні листи, які поверталися за закінченням установленого терміну зберігання.
34. Відповідач-2 уважає, що оскільки позивач перебував на посаді та отримував заробітну плату у Прокуратурі Закарпатської області, то середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді має бути стягнуто із Закарпатської обласної прокуратури.
35. Від ОСОБА_1 та Закарпатської обласної прокуратури відзиву на касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора не надійшло, що, відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України, не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень.
ІІІ. Рух адміністративної справи в суді касаційної інстанції
36. 08 травня 2024 року до суду касаційної інстанції надійшла скарга Офісу Генерального прокурора.
37. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 травня          2024 року для розгляду справи №260/8573/23 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Жука А.В., суддів: Загороднюка А.Г., Мельник-Томенко Ж.М.
38. Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2024 року касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишено без руху.
39. Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2024 року відкрито касаційне провадження за скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року, додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі №260/8573/23 на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
40. Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2025 року зупинено виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року у справі №260/8573/23 до закінчення перегляду справи в касаційному порядку. 
41. Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2025 року закінчено підготовчі дії, справу №260/8573/23 призначено до касаційного розгляду у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції за наявними у справі матеріалами.
42. Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2025 року справу №260/8573/23 передано на розгляд судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з метою відступу від висновків Верховного Суду щодо застосування статті 236 КЗпП України у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 08 грудня 2022 року у справі №280/2481/21 та від 23 березня 2023 року у справі №420/8539/21, щодо визначення належного відповідача, адже обласною прокуратурою нараховувалася та виплачувалася заробітна плата позивачу (прокурору, що займав адміністративну посаду в обласній прокуратурі), відповідач (обласна прокуратура) є розпорядником коштів згідно з кошторисами та щомісячними розписами видатків, затверджених Генеральним прокурором, у межах видатків, затверджених у Державному бюджеті України, а тому є належним відповідачем щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу [під час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі].
43. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від           30 жовтня 2025 року для розгляду справи №260/8573/23 визначено колегію суддів у складі: головуючого - Жука А.В., суддів: Білак М.В., Єресько Л.О., Желєзного І.В., Загороднюка А.Г., Кашпур О.В., Мартинюк Н.М., Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р., Смоковича М.І., Соколова В.М., Уханенка С.А.
44. Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2025 року справу №260/8573/23 призначено до розгляду у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
45. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від           19 грудня 2025 року, у зв`язку з відпусткою судді Мартинюк Н.М., для розгляду справи №260/8573/23 визначено колегію суддів у складі: головуючого - Жука А.В., суддів: Білак М.В., Єресько Л.О., Желєзного І.В., Загороднюка А.Г., Кашпур О.В., Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р., Смоковича М.І., Соколова В.М., Уханенка С.А.
IV. Позиція Верховного Суду
46. За приписами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі установлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.
47. Спірні правовідносини виникли у зв`язку із затримкою виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі №260/136/20 про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Закарпатської області.
48. Відповідаючи на питання, які порушені у касаційній скарзі, у зіставленні з нормативно-правовим регулюванням цих відносин, перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Судова палата виходить із такого.
49. Частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
50. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина восьма статті 235 КЗпП України).
51. Тобто законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника у разі його незаконного звільнення. 
52. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав особи, що звернулася за його захистом.
53. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.
54. При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.
55. Суди попередніх інстанцій установили, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі №260/136/20 ОСОБА_1 поновлено на посаді першого заступника прокурора Закарпатської області. 
56. Однак наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Закарпатської області Генеральним прокурором України видано лише 05 вересня 2023 року.
57. Отже, наявний факт затримки виконання указаного судового рішення, оскільки відразу після оголошення рішення суду не було виконано.
58. З огляду на це Судова палата зауважує, що згідно з приписами статті 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
59. Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник, з вини власника або уповноваженого ним органу, був позбавлений можливості працювати.
60. Отже, положення статті 236 указаного Кодексу установлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання заробітної плати чи неможливості працевлаштуватися.
61. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що з 14 грудня 2021 року [наступний день після ухвалення Закарпатським окружним адміністративним судом рішення про поновлення на посаді] по 04 вересня 2023 року [день, що передує дню видачі наказу Офісом Генерального прокурора про поновлення позивача на посаді] відповідач не виконав покладений на нього законом обов`язок щодо негайного добровільного виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, що свідчить про його протиправну бездіяльність. 
62. За таких обставин, Судова палата вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій про те, що оскільки відповідачем не було вчасно виконано рішення суду про поновлення позивача на роботі, то ОСОБА_1 має право на стягнення на свою користь середньомісячного заробітку за час такої затримки.
63. У тексті касаційної скарги відповідач-2 указує, що процес поновлення на роботі здійснюється за принципом диспозитивності, тобто за наявності волевиявлення особи. Для цього необхідна або заява від особи, яка бажає поновитися на посаді та працювати, та/або відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення на роботі.
64. Однак відповідач-2 зазначає, що позивач не звертався до Офісу Генерального прокурора із заявою про добровільне виконання рішення про поновлення на посаді та не звертався до виконавчої служби для примусового виконання указаного судового рішення.
65. З урахуванням викладеного, відповідач-2 вважає, що у діях Офісу Генерального прокурора відсутня протиправна бездіяльність в частині поновлення позивача на посаді за рішенням суду та відсутні підстави для застосування наслідків такої бездіяльності.
66. Судова палата зауважує, що усталеною є позиція Верховного Суду про покладення на роботодавця відповідальності, передбаченої статтею 236 КЗпП України, незалежно від дій чи ініціативи працівника щодо поновлення на роботі, а також незалежно від причин зволікання із виконанням судового рішення, оскільки диспозиція цієї норми трудового законодавства пов`язує виплату середнього заробітку виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі, яке підлягає негайному виконанню роботодавцем.
67. Зокрема, у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі №460/600/22 указано, що приписи частини восьмої статті 235 КЗпП України і приписи пункту 3 частини першої статті 371 КАС України чітко і однозначно установлюють, що рішення про поновлення на роботі/посаді підлягають негайному виконанню й цей імператив адресований, передусім, роботодавцю. Невчинення позивачем як працівником дій, спрямованих на виконання рішення суду щодо його поновлення на посаді (неподання заяви про поновлення чи незвернення до органу державної виконавчої служби), ніяким чином не впливає на обов`язок роботодавця самостійно виконати рішення суду, допущене до негайного виконання, яке покладає на нього зобов`язання щодо поновлення працівника на посаді.
68. У контексті наведеного Судова палата відхиляє посилання скаржника на постанову від         06 грудня 2018 року у справі №465/4679/16, оскільки в указаному судовому рішенні досліджувалося питання правомірності повторного звільнення особи з посади [після поновлення на посаді за рішенням суду] та наявності підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (справу розглянуто за правилами цивільного судочинства).
69. Уже зазначалося, що ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2025 року справу №260/8573/23 передано на розгляд судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з метою забезпечення єдності практики вирішення спорів у подібних правовідносинах щодо застосування статті 236 КЗпП України в аспекті визначення належного відповідача.
70. Передаючи цю справу на розгляд Судової палати, колегія суддів установила наявність неоднакової практики Верховного Суду з цього питання, зокрема:
1) у постановах від 08 грудня 2022 року у справі №280/2481/21 та від 23 березня 2023 року у справі №420/8539/21 Верховним Судом розглядалося питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі [прокурорів на адміністративних посадах] та зобов`язано обласні прокуратури здійснити відповідні виплати;
2) у постановах від 27 квітня 2023 року у справі №460/4900/21, від 07 березня 2024 року у справі №140/14364/21, від 30 вересня 2024 у справі №280/6465/22, від 14 листопада 2024 року у справі №120/12110/23 та від 26 грудня 2024 року у справі №120/14435/21-а Верховний Суд установив, що видання наказу про поновлення [прокурора] на [адміністративній] посаді віднесено до компетенції Генерального прокурора, а тому належним відповідачем, який має відповідати за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, є Офіс Генерального прокурора.
71. У тексті касаційної скарги скаржник указує на те, що Офіс Генерального прокурора є неналежним відповідачем за позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді, оскільки заробітна плата нараховувалася та виплачувалася позивачу Прокуратурою Закарпатської області.
72. Відповідаючи на питання, що потребує вирішення у цій справі, Судова палата виходить з такого.
73. Конституцією України (статті 8, 129) гарантовано визнання та застосування в Україні принципу верховенства права. При цьому, загальновизнано, що його базовим елементом є принцип юридичної визначеності, який, окрім іншого, означає стабільність та єдність судової практики, а також можливість відступу судом від своєї попередньої позиції лише за наявності вагомих підстав.
74. Єдність системи судоустрою забезпечується єдністю судової практики (пункт 4 частини четвертої статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
75. Слід зазначити, що єдність судової практики відіграє надважливу роль у забезпеченні однакового правозастосування в адміністративному судочинстві, що сприяє юридичній визначеності та передбачуваності стосовно вирішення спірних ситуацій для учасників судового процесу.
76. Водночас завданням адміністративного судочинства, відповідно до приписів частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
77. Так, при вирішенні питання належного відповідача, який, в силу приписів статті 236 КЗпП України, має нести відповідальність за затримку виконання рішення суду про поновлення працівника на посаді, слід дослідити та установити, зокрема, до чиїх повноважень, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», належить вирішення питання поновлення позивача на посаді; ким видано відповідний наказ про поновлення працівника на посаді. 
78. Ураховуючи, що предметом цього позову є стягнення коштів, які є спеціальним видом відповідальності роботодавця, а саме особи, яка зобов`язана судовим рішенням або в силу закону видати наказ про поновлення незаконно звільненого працівника на посаді, то від установлення означених обставин залежить вирішення питання визначення належного відповідача, на якого має бути покладено обов`язок виплати позивачу середнього заробітку за час затримки виконання рішення.
79. Зі змісту судових рішень у справі №260/136/20 та установлених судами попередніх інстанцій обставин цієї справи випливає, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року в частині поновлення ОСОБА_1 на адміністративній посаді виконувалося Офісом Генерального прокурора, який 05 вересня 2023 року видав відповідний наказ №258к (том 1, а.с.97).
80. Судова палата також ураховує, що згідно із положеннями пункту 7 частини першої статті 39 Закону України «Про прокуратуру» посада першого заступника прокурора Закарпатської області належить до адміністративних посад як посад «першого заступника керівника обласної прокуратури», а його призначення здійснюється Генеральним прокурором (частина четверта статті 39 Закону України «Про прокуратуру»).
81. Судова палата зазначає, що доводи скаржника про те, що позивач у фактичних трудових відносинах перебував з Прокуратурою Закарпатської області, нарахування та виплата заробітної плати, проведення пов`язаних із цим розрахунків здійснювалося Прокуратурою Закарпатської області, а тому, на його думку, відповідальність за несвоєчасне виконання рішення суду у справі №260/136/20 має бути покладено на Закарпатську обласну прокуратуру є безпідставними, оскільки судами попередніх інстанцій установлено, а матеріалами справи підтверджено, що виконання рішення суду у справі №260/136/20 в частині поновлення позивача на посаді здійснювалося саме Офісом Генерального прокурора.
82. З урахуванням викладеного, Судова палата констатує, що у розумінні статті 236 КЗпП України власником (уповноваженим органом), який має обов`язок видати наказ (розпорядження) про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Закарпатської області, є Генеральний прокурор, а відтак, витрати щодо виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі №260/136/20 повинен нести саме Офіс Генерального прокурора як установа, у якій Генеральний прокурор виконує свої управлінські функції та яка є головним розпорядником бюджетного фінансування.
83. Підсумовуючи наведене, Судова палата зазначає, що, вирішуючи питання щодо застосування статті 236 КЗпП України, в частині визначення належного відповідача, дійшла такого висновку:
83.1. Оскільки стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді є спеціальним видом відповідальності роботодавця, а саме особи, яка зобов`язана судовим рішенням та/або в силу закону видати наказ про поновлення незаконно звільненого працівника на посаді, то належним відповідачем, який, відповідно до статті            236 КЗпП України, має нести відповідальність за затримку виконання рішення суду про поновлення працівника на посаді, є уповноважений орган (його посадова особа), до повноважень якого, в силу відповідного закону, належить вирішення питання про поновлення працівника на посаді. 
84. Зважаючи на наведене, Судова палата вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегій Касаційного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року у справі №280/2481/21 та від 23 березня 2023 року у справі №420/8539/21, у яких Верховний Суд розглядав питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі [прокурорів на адміністративних посадах] та зобов`язав обласні прокуратури здійснити відповідні виплати.
85. Відступаючи у цій справі від висновків Верховного Суду, які викладено в указаних постановах, Судова палата зазначає, що відповідно до сформованої практики такий перелік судових рішень не є вичерпним.
86. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають ураховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
87. Отже, Верховний Суд, відступаючи від правової позиції, викладеної у раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду, може не вказувати на усі такі рішення, оскільки Суд відступає від правової позиції, а не від судових рішень.
88. Повертаючись до обставин цієї справи, ураховуючи наведений висновок, Судова палата констатує, що суди попередніх інстанцій, повно установивши обставини справи, дійшли правильного висновку про те, що належним відповідачем, який має відповідати за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, є Офіс Генерального прокурора.
89. Звертаючись до суду касаційної інстанції, відповідач-2 ставить під сумнів право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді, визначеного статтею 236 КЗпП України. Проте касаційна скарга не містить доводів щодо розрахунку розміру указаної виплати, тому Судова палата не надає оцінку оскаржуваним судовим рішенням у цій частині.
Щодо відшкодування витрат на правову допомогу
90. У тексті касаційної скарги Офіс Генерального прокурора вказує на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17 січня 2022 року у справі №600/813/20-а, від 02 серпня 2022 року у справі №640/14930/20, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню на користь позивача.
91. Відповідач-2 зазначає, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
92. Скаржник указує, що сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат. Водночас має бути обґрунтованою доцільність надання послуг та їх вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона.
93. Надаючи оцінку наведеним доводам скаржника, Судова палата зазначає таке.
94. Частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
95. За правилами статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;      4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
96. Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
97. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
98. За визначенням, що міститься у пункті 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
99. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою (частина перша статті 13 Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
100. За змістом статті 30 Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
101. Як убачається з матеріалів справи, у заяві про стягнення судових витрат від 04 грудня     2023 року (том 1, а.с.245-246) ОСОБА_1 ставив питання про стягнення на його користь витрат, понесених ним на правничу допомогу, у розмірі 20 000 грн.
102. Обґрунтовуючи понесені витрати, позивач долучив до указаної заяви докази, а саме: копію договору про надання правничої допомоги від 02 жовтня 2023 року; додаток №1 до договору про надання правничої допомоги від 02 жовтня 2023 року, відповідно до якого замовник зобов`язаний оплатити послуги адвоката у розмірі 20  000 грн; акт прийняття-передачі наданих послуг від 29 листопада 2023 року; звіт про виконану роботу до договору про надання правничої допомоги від 02 жовтня 2023 року, згідно з яким адвокат надав такі послуги: зустріч з клієнтом, надання первинної юридичної консультації (1 год); вивчення матеріалів справи та судової практики (3 год); підготовка позовної заяви з додатками (4 год); підготовка заперечень на відзив Офісу Генерального прокурора (2 год); підготовка заперечень на відзив Закарпатської обласної прокуратури (1 год 30 хв.); підготовка заяви про зміну предмета позову (40 хв.); підготовка клопотання про подання заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу (30 хв.); участь у трьох судових засіданнях (1 год 30 хв.).
103. На підтвердження оплати ОСОБА_1 указаних послуг, представник позивача надав копію прибуткового касового ордеру №3 від 29 листопада 2023 року про оплату у розмірі 20 000 грн.
104. Відповідач-2 скористався своїм правом на звернення до суду з клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та у заяві від 07 грудня 2023 року (том 2, а.с.1-4) зазначив, що вказана справа є справою незначної складності і не потребує значних витрат зусиль та часу для формування правової позиції. Ураховуючи наведене, Офіс Генерального прокурора переконував, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу.
105. Суди попередніх інстанцій, дослідивши умови договору про надання правової допомоги та зміст наданих послуг за наведеним розрахунком, урахувавши заперечення Офісу Генерального прокурора, дійшли висновку, що з урахуванням співмірності витрат на оплату правової допомоги, а також, виходячи зі складності справи, обсягу наданих послуг та виконаних адвокатом робіт, слід зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 8500 грн.
106. Судова палата погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про те, що витрати у розмірі 8500 грн, присуджені на користь позивача, є документально підтвердженими та доведеними, незавищеними та не суперечать принципу розумності.
107. Щодо посилань скаржника на те, що у долучених позивачем документах відсутнє посилання на номер справи №260/8573/23, у якій надавалася правнича допомога ОСОБА_1 адвокатом Вайдою В.В., Судова палата зазначає, що договір про надання правничої допомоги, додаток до нього, акт про приймання-передачі наданих послуг відповідають часовим рамкам цієї справи у суді першої інстанції, а інформація, викладена у звіті про виконану роботу, підтверджується процесуальними документами, поданими адвокатом Вайдою В.В., та долученими до матеріалів справи. 
108. Підсумовуючи наведене, Судова палата вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позову. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
109. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
110. Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
111. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
112. Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2025 року зупинено виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року у справі №260/8573/23 до закінчення перегляду справи в касаційному порядку. 
113. Частиною третьою статті 375 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
114. З огляду на результат касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень, Судова палата вважає за необхідне поновити виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року у справі №260/8573/23.
IV. Висновки щодо судових витрат
115. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359, 375 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення.
2. Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року, додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі №260/8573/23 залишити без змін.
3. Поновити виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від                29 листопада 2023 року у справі №260/8573/23.
Постанова набирає законної сили з дати її підписання суддями та не оскаржується. 

Суддя-доповідач | А.В. Жук
Судді | М.В. Білак
| Л.О. Єресько
| І.В. Желєзний
| А.Г. Загороднюк
| О.В. Кашпур
| В.Е. Мацедонська
| Ж.М. Мельник-Томенко
| О.Р. Радишевська
| М.І. Смокович
| В.М. Соколов
| С.А. Уханенко