КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 754/14982/25
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3682/2026
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,
суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П., 
при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бессараб Олени Володимирівни про визнання незаконною відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право власності на спадщину, зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року, постановлену під головуванням судді Бабко В.В.,-
встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бессараб О.В. про визнання незаконною відмову у вчиненні нотаріальної дії, щодо видачі свідоцтва про право власності на спадщину, зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року у відкритті провадження за вказаною позовною заявою відмовлено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду від 15 вересня 2025 року скасувати та направити справу для розгляду по суті до суду першої інстанції.
На адресу Київського апеляційного суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бессараб О.В. надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без участі відповідача.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються спору у сфері публічно-правових відносин, які, у відповідності до положень ст. ст. 18 - 20 КАС України, не підлягають розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.
Висновки суду не відповідають вимогам закону та матеріалам справи.
Вбачається, щоОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бессараб О.В. про визнання незаконною відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право власності на спадщину, зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину.
Частиною 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України або ГПК України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Згідно з ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1 - 3 частини першої цієї статті.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності. Тлумачення поняття «суб`єкт владних повноважень» надано у п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС, де зазначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Система нотаріату не входить до системи органів виконавчої влади. Проте вважати діяльність нотаріуса як таку, у межах якої здійснюються владні управлінські функції, не можна. У діях нотаріуса немає ані адміністративного примусу, ані управлінських повноважень, хоча він і є посадовою особою (але не державним службовцем), а нотаріальну діяльність слід характеризувати як публічно-правову, оскільки вона здійснюється від імені держави. Між нотаріальною та адміністративною діяльністю існує суттєва різниця за юридичним характером, колом суб`єктів та структурою їх правовідносин, цілями, результатами та методами регулювання.
Крім того, якщо метою виконавчо-розпорядчої діяльності є реалізація функції державного управління, а результатом цієї діяльності є управлінське рішення, яким один суб`єкт приписує певну поведінку іншому суб`єкту, то метою діяльності нотаріату є захист і охорона існуючих суб`єктивних прав та інтересів, а результатом нотаріальної діяльності є нотаріальний акт як різновид правозастосовного юрисдикційного акта, що офіційно підтверджує вже об`єктивно існуючі факти, права та обов`язки, які суб`єкти права покладають на себе за своїм бажанням.
Також слід зазначити, що структура нотаріату утворена таким чином, що вони не пов`язані між собою в організаційному відношенні і при вчиненні нотаріальних дій. Що ж до владності у нотаріальних правовідносинах, то вона виявляється лише в офіційній силі нотаріальних актів. Правовідносини, що виникають між нотаріусами та іншими суб`єктами нотаріальної діяльності, є суто процесуальними за своєю сутністю і не можуть характеризуватися як владні відносини у розумінні КАС.
Слід зазначити, що незалежно від того, є нотаріус приватним чи працює у державній нотаріальній конторі (Закон № 3425-XII фактично прирівнює за правовим статусом державних і приватних нотаріусів), він не може вважатися суб`єктом владних повноважень.
Таким чином, з урахуванням положень ст. 17 КАС можна дійти висновку про неможливість розгляду в порядку адміністративного судочинства справ щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні. А отже, виходячи з положень ст. 15 ЦПК, такі справи повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бессараб О.В. про визнання незаконною відмову у вчиненні нотаріальної дії, щодо видачі свідоцтва про право власності на спадщину, зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що приватним нотаріусом не вчинено жодних дій за результатами поданої заяви про отримання свідоцтва про право на спадщину.
Невчинення приватним нотаріусом дій щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину перешкоджають ОСОБА_1 у реалізації свого права на прийняття спадщини та породжує цивільно-правовий спір. 
Предметом спору в даній справі є визнання незаконною відмову приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бессараб О.В. у вчиненні нотаріальної дії щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини та зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. 
Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду з метою реалізації свого порушеного права на прийняття спадщини, а не з метою оскарження дій чи бездіяльності органів державної влади.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт. Тобто держава в цій частині делегує нотаріусам владні повноваження. Відтак, у такому випадку розгляд позовів щодо оскарження дій або бездіяльності нотаріуса як державного реєстратора прав на нерухоме майно слід здійснювати у адміністративного судочинства згідно з п. 8 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів».
Посилання суду першої інстанції на те, що у даному випадку дослідженню підлягають виключно владні рішення та дії приватного виконавця, як суб`єкта владних повноважень, колегія суддів вважає помилковим, оскільки у даному спорі приватний нотаріус не вчиняв реєстраційних дій від імені держави, і в такому випадку не може виступати як суб`єкт владних повноважень. 
Враховуючи встановлені обставини справи та порушене право, за захистом якого ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, колегія суддів вважає, що розгляд вказаного спору підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим.
Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;
3) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Пунктом 6 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду 15 вересня 2025 року вирішена з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, відтак підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 379, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
постановив:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року скасувати.
Справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 09 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов 

Судді: С.Г. Музичко 

Л.П. Сушко