Справа № 727/12455/25 
Провадження № 1-кп/727/100/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 року Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 
за участю секретарів судового засідання: ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 
прокурора ОСОБА_6 
потерпілої ОСОБА_7 
обвинуваченого ОСОБА_8 
захисника ОСОБА_9 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Шевченківського районного суду м. Чернівці матеріали справи з обвинувальним актом в рамках кримінального провадження за № 12025263020000706 від 22.08.2025 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, уродженця с. Донець Зміївського району Харківської області, мешканця АДРЕСА_1 ; одруженого; не працюючого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України ВСТАНОВИВ:
Судом встановлено доведеним, що 08.08.2025, близько 20:20 годин, ОСОБА_8 , перебуваючи у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , у якій спільно проживає матір`ю дружини ОСОБА_10 , дружиною ОСОБА_7 та двома малолітніми дітьми - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , на ґрунті побутових непорозумінь, розпочав словесний конфлікт із дружиною - ОСОБА_7 , яка відповідно до п.5 ч. 2 ст.З Закону України «Про запобігання протидію домашньому насильству» є суб`єктом правовідносин, що виникають в процесі запобігання та протидії домашньому насильству та під час суперечки, що супроводжувалась, криками та погрозами ОСОБА_8 , на грунті раптово виниклого умислу на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх протиправних дій бажаючи їх настання, під час розмови потерпілої по мобільному телефону, схопив своєю правою рукою за праву кисть ОСОБА_7 і почав вивертати її з метою відібрати телефон. Продовжуючи конфлікт, який відбувався на очах малолітніх дітей, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , обвинувачений штовхнув ОСОБА_7 двома руками позаду в плечі, внаслідок чого остання втратила рівновагу та впала на підлогу обличчям вниз. В подальшому, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень, сів на потерпілу зверху, застосувавши до неї прийоми силового утримання, схопивши верхню частину тулубу обома руками, після чого, він двічі підняв її корпус над поверхнею підлоги та, відпускав, спрямовуючи падіння потерпілої таким чином, що її грудна клітка зіштовхнулася із підлогою. В результаті вищевказаних протиправних дій, ОСОБА_8 заподіяв дружині ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синців: по середній ключичній лінії на 4 см нижче ключиці зліва, по лівій середньо-ключичній лінії на рівні 3-го ребра, група з чотирьох синців на правій половині грудної клітини на рівні 4-го ребра; на лівій молочній залозі у нижньому зовнішньому квадранті, на передній поверхні верхньої третини лівого плеча, на зовнішній поверхні нижньої третини правого плеча, два синці на променевій поверхні нижньої третини правого передпліччя; на тильній поверхні правої китиці, на долонній поверхні нижньої третини лівого передпліччя. 

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину не визнав та показав, що з його дружиною, потерпілою ОСОБА_7 в м. Чернівці вони переїхали як ВПО і проживали із двома доньками і матір`ю дружини за адресою АДРЕСА_3 . В нього з дружиною було не вирішено питання відносно виписки її і дітей із квартири за попереднім місцем їх проживання. 08 серпня 2025 року після роботи біля 20 години він прийшов додому та побачив як дружина розмовляла по мобільному телефону. Не реагуючи на його прихід, він кілька разів з кухні окликнув ОСОБА_7 , маючи намір повторно поговорити з питання зняття з реєстраційного обліку за попереднім місцем їх мешкання. Дружина не реагувала і тоді він підійшовши до неї і хотів забрати телефон та оскільки дружина його міцно тримала в руці, йому прийшлося вибити мобільний телефон з її руки. Пояснив, що між ним і дружиною розпочався конфлікт, в результаті якого ОСОБА_7 впала на підлогу. Зазначив, що за конфліктом спостерігали діти та коли він намагався підняти з підлоги дружину, її не втримав, після цього, діти побігли до сусіда по допомогу, який заходив до квартири, однак, при сусіду, вже конфлікт був вичерпаний. Пояснив, що умислу на завдання дружині тілесних ушкоджень він не мав, на його думку небажання ОСОБА_7 з ним поговорити спровокувало конфлікт. Вважав, що йому немає в чому розкаюватися, при цьому вибачившись перед потерпілою, просив призначити йому покарання у виді штрафу.
Крім невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 , його винуватість у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, за встановлених судом обставин, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема:
- показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка суду під присягою, пояснила, що 08серпня 2025 року біля 20 - 20.30 годин, за її та обвинуваченого фактичним місцем проживання в квартирі АДРЕСА_4 , виникла спочатку словесна перепалка із чоловіком ОСОБА_8 через перереєстрацію місця проживання старшої доньки ОСОБА_13 . В той час, обвиунвачений перебував на кухні та звідки кричав, знаючи, що вона в кімнаті розмовляє по мобільному телефону. Зрозумівши, що чоловік не припинить кричати, вона припинила розмову і вирішила здійснювати зйомку конфлікту на мобільний телефон, після чого, чоловік підійшов до неї в кімнату і скрутив їй руку, намагаючись вибити з руки мобільний телефон, однак, вона, міцно тримаючи телефон в руці, розвернулась спиною до обвинуваченого, який, несподівано для неї, штовхнув двома руками її в плечі, внаслідок чого вона впала на підлогу спираючись на руки; в той час мобільний телефон її випав з руки, а ОСОБА_8 навалився на неї зверху та тримаючи двома ріками за тулуб, підняв над підлогою та з силою відпустив внаслідок чого, вона падаючи, грудьми вдарилися об підлогу. Це бачили діти їх доньки та коли обвинувачений повторно її штовхнув, старша донька намагалася відтягнути батька від неї, а менша донька забрала її телефон і побігла кликати сусіда на допомогу. Коли в квартиру зайшли сусіди, конфлікт припинився, та сусід на ім.»я ОСОБА_14 , забрав її з дітьми до своєї квартири. Пояснила, що на той час її сильно кілька днів боліло в області грудей та 13.08.2025р. вона звернулась до лікарів та до обласного бюро судово-медичної експертизи, де зняла побої і в неї були виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців по ключичній лінії зліва, по лівій середньо-ключичній лінії на рівні 3-го ребра, група з чотирьох синців на правій половині грудної клітини на рівні 4-го ребра; на лівій молочній залозі у нижньому зовнішньому квадранті, на передній поверхні верхньої третини лівого плеча, на зовнішній поверхні нижньої третини правого плеча, два синці на променевій поверхні нижньої третини правого передпліччя; на тильній поверхні правої китиці, на долонній поверхні нижньої третини лівого передпліччя. Зазначила, що цивільного позову не подавала, на примирення з обвинуваченим не погоджується, сім`я розпалася, і їх відносини перебувають в стадії розводу; просила призначити покарання ОСОБА_8 на розсуд суду в межах максимальної санкції статті.
Також винуватість ОСОБА_8 підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення, а саме:
витягом з ЄРДР від 21.08.2025 року за заявою ОСОБА_7 (а.с.1);
заявою потерпілої ОСОБА_7 про вчинення відносно неї злочину її чоловіком ОСОБА_8 (а.с. 10, 12, 23);
форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (а.с. 17);
актом судового - медичного дослідження № 558 від 13.08.2025 року щодо наявності в потерпілої ОСОБА_7 тілесних ушкоджень;
копією свідоцтва про шлюб зареєстрованого між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (а.с.25);
актом обстеження житлових - побутових умов, з якого вбачається, що обвинувачений, потерпіла ОСОБА_7 та двоє дітей їх, а також громадянка ОСОБА_10 проживають в АДРЕСА_3 ;
протоколом ознайомлення потерпілої з карткою допомоги постраждалих від домашнього насильства від 06.09.2025 року (а.с. 34); з відеозаписом з нагрудних камер поліцейських з місця подій (а.с. 30);
висновком експерта № 626 втор від 09.09.2025 року (а.с. кр.пр. 39-40) щодо наявності в потерпілої ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, зокрема, - у вигляді синців: по середній ключичній лінії на 4 см нижче ключиці зліва, по лівій середньо-ключичній лінії на рівні 3-го ребра, група з чотирьох синців на правій половині грудної клітини на рівні 4-го ребра; на лівій молочній залозі у нижньому зовнішньому квадранті, на передній поверхні верхньої третини лівого плеча, на зовнішній поверхні нижньої третини правого плеча, два синці на променевій поверхні нижньої третини правого передпліччя; на тильній поверхні правої китиці, на долонній поверхні нижньої третини лівого передпліччя. Дані ушкодження за висновком, виникли в результаті дії твердих тупих предметів, по строку та обставинах виникнення можуть відповідати обставинам вказаним в протоколі слідчого експерименту від 05.09.2025 року і відносяться до Легких тілесних ушкоджень (а.с.кр.пр. 40);
протоколом слідчого експерименту від 05.09.2025 року за участю потерпілої ОСОБА_7 (а.с.кр.пр. 44 - 46). Дата час і місце вчинення конфлікту між обвинуваченим і потерпілою були досліджені на диску відеозапису (а.с.кр.пр. 47), з якого також вбачається місце конфлікту а також спосіб, механізм нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень;
копією свідоцтв про народження дітей обвинуваченого і потерпілої, а саме: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. кр.пр. 48,49);
довідками (а.с.кр.пр. 50) від 16.05.2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.кр.пр.51);
протоколом огляду речей, а саме мобільного телефону, добровільно виданого потерпілою від 05.09.2025 року (а.с.кр.пр. 52- 60); з диском до протоколу (а.с.кр.пр. 61);
матеріалами адміністративної справи ВАД № 652293 (а.с.кр.пр. 69-85), якуі за постановою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.09.2025 року які повернуто до ЧРУП НП у Чернівецькій області для приєднання до матеріалів кримінального провадження (а.с. кр.пр. 86);
Вищенаведеними доказами у їх сукупності спростовуються доводи обвинуваченого щодо не завдання тілесних ушкоджень потерпілій, які не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, виходячи з наступного.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 показання якої викладені вище, вказувала на умисність дій її чоловіка ОСОБА_8 та детально і послідовно розповіла про механізм нанесення їй тілесних ушкоджень останнім. Показання потерпілої підтверджуються даними висновком експерта № 626 втор від 09.09.2025 року (а.с. кр.пр. 39-40) щодо наявності в потерпілої ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, досліджених судом, щодо способу та механізму завдання тілесних ушкоджень. Крім того, показання потерпілої узгоджуються з дослідженим протоколом слідчого експерименту від 05.09.2025 року за участю потерпілої ОСОБА_7 (а.с.кр.пр. 44 - 46) та відеозаписами переглянутими в судовому засіданні.
Що стосується тверджень обвинуваченого про відсутність у нього умислу на заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілій суд вважає їх неприйнятними, виходячи з наступного.
Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України, характеризується тільки умисною виною.
Відповідальність за ст. 125 КК України настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження.
Питання про умисел вирішується, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи обстановку вчиненого, спосіб, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку винного до, під час і після вчиненого, його взаємини з потерпілим, що передували події.
Суд оцінює показання обвинуваченого критично, оскільки його винуватість у вчиненні інкримінованого проступку повністю доведена дослідженими безпосередньо під час судового розгляду вищенаведеними доказами.
Досліджені безпосередньо в суді докази, які суд поклав в основу вироку, узгоджуються між собою, зібрані у порядку, встановленому ст.93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні. Правова оцінка фактичної та юридичної підстав кваліфікації діяння, інкримінованих стороною обвинувачення проступку, дають підстави дійти висновку про наявність у діях обвинуваченого складу інкримінованого кримінального проступку.
Таким чином, вивчивши та дослідивши надані в судовому засіданні докази, оцінивши їх в сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 в умисних діях, які виразились у нанесенні потерпілій умисного легкого тілесного ушкодження, та кваліфікує його дії за ч.1 ст.125 КК України.
Злочин за ч. 1 ст. 125 КК України, згідно ст. 12 КК України класифікується, як кримінальний проступок. Відповідно до ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. 
Кваліфікацію дій обвинуваченого сторона захисту не оспорює.
Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Виходячи з цього особливої уваги потребує аналіз злочинів проти найцінніших людських благ життя та здоров`я, оскільки в кримінально-правовому аспекті ці посягання визнаються одними з найнебезпечніших 
Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, можливо дійти висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо яких йому пред`явленого обвинувачення. Судом дотримано вимоги ст.ст.10, 22 КПК, України щодо створення необхідних умов для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом. Всі клопотання учасників процесу розглянуті у відповідності до вимог закону. Вимоги до мотивування судових рішень засновані на положеннях ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Питання про те, чи виконав суд свій обов`язок, може бути визначено тільки з урахуванням конкретних обставин справи При ухваленні вироку відносно обвинуваченого, суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини. Так, - у рішенні: Valiulienл v. Lithuania у 2013 році суд встановив порушення Конвенції, оскільки органи влади затягували та не забезпечили належного кримінального переслідування за побої, що відносилися до легких тілесних ушкоджень. ЄСПЛ підкреслив: навіть легкі ушкодження потребують ефективного кримінально-правового реагування; - у рішенні Bгl?an v. Romania у 2017 році потерпілий неодноразово зазнавав нападів; держава обмежувалася формальними діями. 
ЄСПЛ визнав порушення ст. 3 і ст. 14 Конвенції, наголосивши: влада зобов`язана забезпечити реальну відповідальність винного, а не лише адміністративні заходи; - у рішенні Bevacqua and S. v. Bulgaria у 2008 році ЄСПЛ констатував порушення ст. 8 через те, що органи влади фактично не переслідували особу за напади та не надали адекватного захисту. Це підкреслює позитивний обов`язок держави забезпечувати кримінально-правові засоби захисту фізичної недоторканності; - у рішенні E.S. and Others v. Slovakia у 2009 році суд визнав порушення ст. 3 і ст. 8, оскільки влада не надала потерпілим своєчасного та ефективного захисту від побоїв. Висновок: держава не може обмежуватися тривалими формальними процедурами - потрібне негайне реагування; - у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту;
Суд вважає, що досліджені вище докази у своїй сукупності, поза розумним сумнівом доводять причетність обвинуваченого до спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілій за з"ясованих безпосередньо в судовому засіданні обставин.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують її покарання.
Згідно вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
У п. 4 Постанови №7, Верховний Суд України зазначив, що виходячи з того, що встановлення пом`якшувальних та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. 
Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_8 (а.с.кр.пр. 97) встановлено, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності (а.с.кр.пр. 89,91); на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.с.кр.пр. 93,95). Згідно висновку судової психіатричної експертизи № 1329 від 29.09.2025 року (а.с.кр.пр. 112-113), ОСОБА_8 ознак будь якого психічного захворювання не виявляє на момент вчиненого, міг віддавати звіт своїм діям і керувати ними , застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Також, при призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує стан здоров`я ОСОБА_8 (а.с. 20.21 т.1), а також подяки і нагородження медаллю «За службу Українському народу» у зайнятті волонтерською діяльністю.
Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 відповідно до ч. 1 ст.66 КК України судом не встановлено.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_8 відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає, за п. 6. - вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини та за п. 6-1 - вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.
Суд призначає покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання з урахуванням справедливості відносно конкретної особи, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 50 КК України).

Також суд при призначенні міри покарання, враховує правові позиці, - практику Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові по справі №634/609/15-к від 01 лютого 2018 року, згідно якої поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст.ст. 66, 67 КК України), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо. 
Таким чином, визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд враховує відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що його обтяжують, думку потерпілої ОСОБА_7 , яка просила призначити обвинуваченому суворе покарання в межах санкції статті; дані про особу обвинуваченого, а також те, що він не визнав своєї вину, не розкаявся, тобто ставлення обвинуваченого до вчиненого, у зв`язку з чим, вважає необхідним і достатнім призначити обвинуваченому покарання в межах санкції за частиною 1 статті 125 КК України у вигляді громадських робіт. 
Таке покарання обвинуваченому, на думку суду, буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та відповідатиме особі ОСОБА_8 .
Потерпілою ОСОБА_7 цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, не заявлено.
Речові докази підлягають вирішенню в порядку вимог ст.. 100 КПК України, а саме досліджені диски залишити в матеріалах кримінального провадження.
Процесуальних витрат по даному кримінальному провадженню немає. Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, до обвинуваченого не застосовувались.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.369-371, 373, 374 КПК України, ч. 1 ст. 125 КК України, - суд, - У Х В А Л И В :
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у вигляді - 120 (сто двадцять) годин громадських робіт.
Речові докази за відповідними постановами слідчого від 24.09.2025 року та від 05.09.2025р. (а.с.кр.пр.33,62) - ДВД - диски залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому, а також не пізніше наступного дня після оголошення направити учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Повний текст вироку складено і підписано 12.01.2026 року.

Суддя ОСОБА_1