ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2691/26 Справа № 212/5941/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/5941/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Матвійчук Ю.В. 

сторони:
позивачка –  ОСОБА_1 , 
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "ДОМ.КОМ",

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 22 жовтня 2025 року, яке ухвалено суддею Власенко М.Д. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 03 листопада 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "ДОМ.КОМ" (надалі – ТОВ «КК «ДОМ.КОМ»), третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Вектор Центробуд" (надалі – ТОВ "Вектор Центробуд") про визнання договору припиненим та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 . 
18 червня 2016 року відбулись збори співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , за результатами яких прийняті рішення: визначено управителем вказаного багатоквартирного будинку ТОВ “КК “ДОМ.КОМ”, обрано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 уповноваженими особами співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 під час укладення та внесення змін до договору з управителем, розторгнення договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням, та доручено підписати договір з управителем, уповноважено ОСОБА_2 на подання заяви про прийняття на зберігання протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку до Виконавчого комітету Криворізької міської ради. 
31 серпня 2018 року на виконання рішень, прийнятих 18 червня 2016 року на зборах співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , між відповідачем та співвласниками багатоквартирного будинку було укладено Договір № 93/2018 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Пунктами 28-30 договору передбачені умови щодо набрання вказаним договором чинності, продовження строку його дії та порядок припинення. 
15 серпня 2023 року було проведено збори співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 та вирішено розірвати договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з поточним управителем багатоквартирного будинку та визначено управителем багатоквартирного будинку ТОВ “Вектор Центробуд”, уповноважено від імені співвласників багатоквартирного будинку № 7 по вулиці Військового тилу – позивачку та надано їй наступні повноваження від імені усіх співвласників багатоквартирного будинку: підписання додаткової угоди про розірвання договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з поточним управителем багатоквартирного будинку, підписання іншої документації необхідної для розірвання цього договору; укладання договору та погодження змін умов договору з новим управителем або доповнення до існуючих умов договору шляхом укладання із управителем додаткової угоди до договору, із обов`язковим її оприлюдненням на загальнодоступному місці багатоквартирного будинку, встановлення щомісячної ціни послуг, яка викладена у договорі, здійснення контролю за його виконанням. 
12 вересня 2023 року позивачкою направлено на адресу відповідача лист про відмову від Договору № 93/2018 від 31 серпня 2018 року та необхідність передання на адресу нового управителя (з 02 листопада 2023 року), а саме до ТОВ “Вектор Центробуд”, за участі уповноваженого представника співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 - ОСОБА_1 документів, визначених в п.33 Договору, ч.8 ст.18 ЗУ “Про житлово-комунальні послуги”. 
Таким чином, позивачка належним чином та на підставі, зокрема, п.п.29, 30 Договору, своєчасно повідомила відповідача про відмову від Договору, у зв`язку з чим, відповідно до положень п.30 Договору, його дія припинилась. 
Однак, зазначений лист залишено відповідачем без відповіді, жодних дій з боку відповідача стосовно передачі новому управителю наявних документації, інформації та даних вчинено не було. 
У подальшому, з листа-відповіді від 08 лютого 2024 року № 118 відповідача, на звернення співвласника багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , позивачці стало відомо, що відповідач вважає Договір пролонгованим та продовжує здійснювати по ньому нарахування.
Посилаючись на викладені обставини, просила суд: визнати договір № 93/2018 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 31 серпня 2018 року припиненим з 01 листопада 2023 року, зобов`язати ТОВ “КК “ДОМ.КОМ” передати ТОВ “Вектор Центробуд”: наявну технічну документацію на багатоквартирний будинок АДРЕСА_2 , інформацію про виконані роботи з технічного обслуговування і ремонту конструктивних елементів багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 та інженерних систем за строк дії договору № 93/2018 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 31 серпня 2018 року, але не більше 3 останніх років, інформацію про виникнення аварійних ситуацій і технічних несправностей у розрізі конструктивних елементів живлення та інженерних систем за строк дії договору № 93/2018 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 31 серпня 2018 року, але не більше 3 останніх років, дані бухгалтерського обліку доходів та витрат на утримання багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 за строк дії договору № 93/2018 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 31 серпня 2018 року, але не більше 3 останніх років, а також розподілити судові витрати відповідно до вимог чинного законодавства.
Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 22 жовтня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Судові витрати віднесено на рахунок позивачки.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що співвласники багатоквартирного будинку, у порядку визначеному Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», прийняли рішення про обрання нового управителя та припинення договірних відносин з ТОВ “КК “ДОМ.КОМ”, про що уповноважений представник співвласників – позивачка ОСОБА_1 належним чином повідомила відповідача. Суд першої інстанції цим обставинам не надав жодної правової оцінки, не зазначив у рішенні чи припинено Договір № 93/2018 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 31 серпня 2018 року, а також не підтвердив у рішенні достовірність та достатність дій позивачки у даних обставинах. Судом не надано належної оцінки всім доказам, які підтверджують правомірність дій позивачки про зверненні до ТОВ “КК “ДОМ.КОМ”, направлених на припинення спірного договору. 
Суд неправомірно відмовив у позові в частині зобов`язання відповідача передати документи новому управителю, фактично проігнорувавши рішення співвласників цього будинку та положення ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Висновок суду першої інстанції про те, що позивачкою не доведено порушення її прав з боку відповідача, не відповідає обставинам справи, адже, позивачка надала докази її звернення до ТОВ “КК “ДОМ.КОМ”, відмови останнього від розірвання Договору та продовження здійснення нарахування за житлово-комунальними послугами, які фактично не надаються.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач  ТОВ “КК “ДОМ.КОМ” зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача,  перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 від 18 червня 2016 року, визначено управителем будинку ТОВ “КК “ДОМ.КОМ”. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визначено уповноваженими особами співвласників вказаного багатоквартирного будинку під час укладення та внесення змін до договору з управителем, розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням та доручення підписання договору з управителем. Уповноважено ОСОБА_2 на подання заяви про прийняття на зберігання протоколу зборів співвласників вказаного багатоквартирного будинку до виконавчого комітету Криворізької міської ради (а.с.9-27).
31 серпня 2018 року між уповноваженими співвласниками багатоквартирного будинку (Готьє В.В., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) та ТОВ “КК “ДОМ.КОМ” укладено договір № 93/2018 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, за умовами якого управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору (а.с.28-32).
Пунктами 28-29 договору визначено, що відповідний Договір набирає чинності з 01 листопада 2018 року та укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить іншій стороні про відмову від цього договору, він вважається продовженим на один рік.
Відповідно до п.31 Договору, якщо протягом строку дії цього договору співвласники приймають рішення про зміну форми управління будинком, або про обрання іншого управителя, цей договір достроково припиняється через два місяці з дати отримання управителем повідомлення від співвласників (уповноваженої ними особи) про таке рішення, за умови проведення співвласниками повного та остаточного розрахунку з управителем на дату такого припинення.
Протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 від 15 серпня 2023 року, вирішено розірвати договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з поточним управителем багатоквартирного будинку та визначено управителем будинку ТОВ “Вектор Центробуд”. ОСОБА_1 визначено уповноваженою особою співвласників вказаного багатоквартирного будинку та надано їй повноваження від імені усіх співвласників багатоквартирного будинку щодо прийняття рішень: щодо підписання додаткової угоди про розірвання договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з поточним управителем багатоквартирного будинку, підписання іншої документації необхідної для розірвання цього договору, укладання договору та погодження змін умов договору із новим управителем або доповнень до існуючих умов договору шляхом укладення із управителем додаткової угоди до договору, із обов`язковим її оприлюдненням на загальнодоступному місці багатоквартирного будинку, встановлення щомісячної ціни послуг, яка викладена у договору, здійснення контролю за його виконанням. Також, ОСОБА_1 уповноважено від імені співвласників багатоквартирного будинку для подання протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку до виконавчого комітету Криворізької міської ради у спосіб, що підтверджуватиме його отримання за заявою встановленого зразка (а.с.33-37).
08 вересня 2023 року позивачкою направлено на адресу відповідача повідомлення: про відмову від договору № 93/2018 від 31 серпня 2018 року, укладеного між ТОВ “КК “ДОМ.КОМ” та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 ; про необхідність передання на адресу нового управителя (з 02 листопада 2023 року) ТОВ “Вектор Центробуд” за участі уповноваженого представника співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 документів, визначених п.33 договору та ч.8 ст.18 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” (а.с.38-39). Факт надсилання повідомлення підтверджується описом вкладення та квитанцією АТ “Укрпошта” (а.с.40-41).
З змісту відповіді ТОВ “КК “ДОМ.КОМ” Вих. № 118 від 08 лютого 2024 року, яка адресована ОСОБА_5 вбачається, що у відповідності до ст.11 Закону України “Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку” 31 серпня 2018 року між співвласниками будинку в особі ОСОБА_2 та ТОВ “КК “ДОМ.КОМ” укладено договір № 93/2018 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. 26 вересня 2023 року від співвласниці будинку   АДРЕСА_2 тилу ОСОБА_1 надійшло повідомлення про припинення Договору управління № 93/2018 від 31 серпня 2018 року. Станом на дату подання першого повідомлення про розірвання Договору (26.09.2023 року), заборгованість мешканців та співвласників будинку за послуги надані ТОВ “КК “ДОМ.КОМ” складала 50493,23 грн., а на сьогоднішній день борг складає 64220,76 грн. Жодних документів та протоколів зборів співвласників, які б підтверджували повноваження заявника та волевиявлення співвласників будинку   АДРЕСА_2 тилу щодо припинення договірних відносин з ТОВ “КК “ДОМ.КОМ” до повідомлення від 26 вересня 2023 року, ОСОБА_1 прикладено не було, повідомлення було подано одноосібно і не може слугувати підставою для припинення договірних відносин з ТОВ “КК “ДОМ.КОМ”. У зв`язку із тим, що договір № 93/2018 було пролонговано відповідно до п.29 Договору, нарахування по будинку АДРЕСА_2 тилу не припинилися та здійснюються відповідно до договірних умов (а.с.44-45).
З відповіді ТОВ “КК “ДОМ.КОМ” Вих. № 798 від 26 жовтня 2023 року, яка адресована ОСОБА_1 вбачається, що станом на 26 жовтня 2023 року заборгованість мешканців та співвласників будинку за надані ТОВ “КК “ДОМ.КОМ” послуги складає 40674,67 грн., заборгованість по ремонтному фонду складає 14032,26 грн. ОСОБА_1 не надано жодних документів, які б підтверджували її повноваження та волевиявлення співвласників будинку АДРЕСА_2 тилу щодо припинення договірних відносин з ТОВ “КК “ДОМ.КОМ”. Уповноваженою особою співвласників будинку АДРЕСА_2 , відповідно до протоколу зборів співлваників будинку від 18 червня 2016 року, виступає ОСОБА_2 , від якої жодних повідомлень та протоколів про припинення договірних відносин не надходило, а тому повідомлення від 03 квітня 2023 року не може бути підставою для розірвання договору між ТОВ “КК “ДОМ.КОМ” та співвласниками будинку по вулиці Військового тилу (а.с.67).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «КК «ДОМ.КОМ», третя особа ТОВ "Вектор Центробуд", про визнання договору припиненим та зобов`язання вчинити певні дії, суд першої інстанції виходив з того, що, заявляючи вимоги про визнання припиненим з 01 листопада 2023 року Договору № 93/2018 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 31 серпня 2018 року, позивачка обрала неналежний спосіб захисту, який не передбачений законом. Крім того, суд констатував, що з наданих позивачкою доказів, а також змісту позову не вбачається будь-якого порушеного права чи інтересу саме позивачки, як співвласниці майна у багатоквартирному будинку з боку відповідача, яке підлягає судовому захисту. З підстав відмови у задоволенні первісної вимоги про визнання договору припиненим, похідні вимоги щодо зобов`язання передання ТОВ “КК “ДОМ.КОМ” новому управителю ТОВ “Вектор Центробуд” технічної документації на багатоквартирний будинок та інших документів, також не підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом. 
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.
Закон розрізняє такі поняття як договір та зобов`язання, які виникають у тому числі на підставі договорів чи інших правочинів (пункт 1 частини другої статті 11, частина друга статті 509 ЦК України).
Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язаннямє правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Отже, зобов`язання містить дві нерозривно поєднані складові - обов`язок боржника вчинити дію або утриматись від її вчинення та право кредитора вимагати виконання цього від боржника.
Виходячи з наведеного, способами захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань можуть бути: 1) визнання права позивача; 2) визнання відсутнім (припиненим) обов`язку позивача; 3) визнання відсутнім (припиненим) права вимоги відповідача.
Статтею 16ЦК України передбачено такий спосіб захисту як припинення правовідношення, визнання правочину недійсним, разом з цим визнання правочину (договору) припиненим закон не містить.
Відповідно до частини четвертої статті 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що «підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). Тобто договірні правовідносини виникають саме на підставі договорів. Водночас поняття правочину (зокрема поняття договору) і поняття правовідносин не є тотожними. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Правовідносинами є відносини, змістом яких є права та обов`язки сторін. Зокрема, змістом зобов`язальних правовідносин є обов`язок однієї сторони (боржника) вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії та кореспондуюче право кредитора вимагати від боржника виконання цього обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком про наявність тісного зв`язку між договорами та договірними правовідносинами, оскільки такі правовідносини виникають саме з договорів, а подальший розвиток правовідносин може бути зумовлений, у тому числі (але не виключно), умовами договору. Водночас подальші зміни правовідносин, зокрема припинення прав та обов`язків з договору, не обов`язково пов`язані зі зміною чи припиненням договору...»; «Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновком про те, що припинення обов`язку за договором тісно пов`язане з припиненням самого договору. Щодо посилань на статті 997, 1008, 1044 ЦК України, якими передбачено право припинення відповідних договорів, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на таке. За змістом частин другої - шостої статті 997ЦК України цією статтею передбачені випадки односторонньої відмови від договору страхування страхувальником або страховиком. Така відмова здійснюється шляхом вчинення одностороннього правочину управленою стороною, а не за рішенням суду. Отже, зазначена стаття не встановлює способів захисту. Статтею 1008 ЦК України передбачені випадки припинення договору доручення внаслідок таких юридичних фактів: відмови довірителя або повіреного від договору; визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; смерті довірителя або повіреного. Зазначена стаття не встановлює випадків припинення договору за рішенням суду, а тому і не встановлює способів захисту. Статтею 1044 ЦК України також не встановлено випадків припинення договору управління майном за рішенням суду, отже, не встановлено способів захисту. Передбачений законом спосіб захисту у вигляді припинення судом існуючого правовідношення на майбутнє (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України) за своєю правовою суттю відрізняється від способу захисту у вигляді визнання судом припиненим договору в минулому, який законом не передбачений».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 (провадження № 12-173гс18) зробила висновок про те, що нормами статей 16 ЦК України та 20 ГК України не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим, а реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення, може відбуватися шляхом розірвання договору.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 19 травня 2021 року у справі № 390/2243/17 (провадження № 61-8649св19), від 27 квітня 2022 року у справі № 477/33/20 (провадження № 61-2817св21), від 29 червня 2022 року у справі № 183/1983/19 (провадження № 61-1089св22), від 26 жовтня 2022 року у справі № 335/4805/21 (провадження № 61-8117св22), від 27 листопада 2024 року у справі № 757/12831/19 (провадження № 61-10038св24).
Згідно з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (провадження № 14-626цс18), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.
Установивши, що ОСОБА_1 у цьому спорі обрано такий спосіб захисту порушеного права, яким по суті встановлюється юридичний факт припинення договору в минулому – позовна вимога про визнання Договору № 93/2018 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 31 серпня 2018 року припиненим з 01 листопада 2023 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про його неналежність та неефективність.
Оскільки позовні вимоги про зобов`язання ТОВ “КК “ДОМ.КОМ” передати ТОВ “Вектор Центробуд”: наявну технічну документацію на багатоквартирний будинок АДРЕСА_2 , інформацію про виконані роботи з технічного обслуговування і ремонту конструктивних елементів багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 та інженерних систем за строк дії договору № 93/2018 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 31 серпня 2018 року, але не більше 3 останніх років, інформацію про виникнення аварійних ситуацій і технічних несправностей у розрізі конструктивних елементів живлення та інженерних систем за строк дії договору № 93/2018 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 31 серпня 2018 року, але не більше 3 останніх років, дані бухгалтерського обліку доходів та витрат на утримання багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 за строк дії договору № 93/2018 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 31 серпня 2018 року, але не більше 3 останніх років, є похідними від вимог про визнання договору припиненим, тому вони також задоволенню не підлягають.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»).
Застосування судом цього принципу полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах: від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19; від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, провадження № 14-20цс21 та інших.
Пред`являючи позов, як уже зазначалося, ОСОБА_1 просила суд визнати Договір № 93/2018 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 31 серпня 2018 року припиненим з 01 листопада 2023 року.
У позові позивачка обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що нею, як уповноваженим представником співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , у встановленому законом порядку та у строки, визначені п.п.29, 30 Договору, було направлено на адресу відповідача лист про відмову від Договору № 93/2018 від 31 серпня 2018 року та необхідність передання на адресу нового управителя ТОВ “Вектор Центробуд” (з 02 листопада 2023 року) документів, визначених в п.33 Договору, ч.8 ст.18 ЗУ “Про житлово-комунальні послуги”, у зв`язку з чим, відповідно до положень п.30 цього Договору, його дія припинилась. 
Як зазначалося вище, принцип «jura novit curia» («суд знає закони») застосовується у тому випадку, коли позивач обґрунтовує свій позов саме такими обставинами, проте, помилково посилається на певні норми права.
Застосування судом принципу «jura novit curia» («суд знає закони») не є безмежним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від «Гусєв проти України» від 14 січня 2021 року (скарга № 25531/12) було констатовано порушення права на справедливий суд через зміну судом правової кваліфікації позову, що призвело до відмови в його задоволенні. Європейський суд з прав людини вказав на відсутність чітких підстав для зміни правової кваліфікації позову апеляційним судом. До того ж внаслідок перекваліфікації в позові було відмовлено. Заявнику безпідставно не надали можливості подати відповідні докази та аргументи з огляду на зміну правової кваліфікації. Такі дії суду суперечать вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо: справедливості цивільного провадження; принципу змагальності судового процесу.
Отже, принцип jura novit curia, з одного боку, підлягає безумовному застосуванню: суд зобов`язаний застосувати правильні норми права, перекваліфікувавши позов, незалежно від посилань позивача. З іншого боку, перекваліфіковуючи позов за цим принципом, суд може порушити право на справедливий суд як щодо відповідача, так і щодо позивача. У таких умовах слід зважати на принцип змагальності та рівності сторін. Сторін не можна позбавляти права на аргументування своєї позиції в умовах нової кваліфікації.
Зазначений висновок узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 04 вересня 2024 року у справі № 278/2111/23, від 27 листопада 2024 року у справі № 757/12831/19 (провадження № 61-10038св24).
У справі, яка переглядається, позивачка посилалася на правильні норми права, які регулюють питання припинення зобов`язань в сфері управління багатоквартирним будинком, визначені як Законом України «Про особливості здійснення прав власності у багатоквартирному будинку», так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», однак, заявила вимоги про визнання припиненим з 01 листопада 2023 року Договору № 93/2018 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 31 серпня 2018 року, а не припинення зобов`язань за цим Договором, що є неналежним способом захисту порушеного права. Колегія суддів вважає, що визнання припиненими зобов`язання за договором без заявлення таких вимог позивачкою порушує принцип диспозитивності цивільного процесу та буде свідчити про вихід суду за межі позовних вимог, що суперечить частині першій статті 13 ЦПК України.
При цьому, позивачка не позбавлена права звернутися до суду із належно обраним способом захисту прав (визнання припиненими зобов`язання або розірвання договору у судовому порядку), а тому відсутні підстави вважати, що права позивачки на доступ до суду та справедливий судовий розгляд відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції є порушеними.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).
Відповідно достатті 141 ЦПК України, а також, згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами, зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положеннястатті 141 ЦПК Українита керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 22 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 27 січня 2026 року.

Головуючий:

Судді: