ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

02 лютого 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/2221/25	

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Пляшкової К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Воронкової Олени Ігорівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління ДСНС України у Луганській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 20 листопада 2025 року надійшла позовна заява адвоката Воронкової Олени Ігорівни (далі - представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДСНС України у Луганській області (далі - відповідач, ГУ ДСНС України у Луганській області) з такими позовними вимогами:
визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з дати звільнення 13 жовтня 2021 року по дату фактичного розрахунку 01 жовтня 2025 року;
зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з дати звільнення 13 жовтня 2021 року по дату фактичного розрахунку 01 жовтня 2025 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є військовим пенсіонером, який звільнений зі служби 13 жовтня 2021 року і на теперішній час перебуває на обліку в ГУПФУ у Київській області та отримує пенсію, призначену згідно із Законом України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Під час проходження служби позивачу відповідачем невірно нараховувалось грошове забезпечення, відповідно і суми, які належали йому при звільненні, було невірно обчислено.
На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року у справі № 360/75/25 відповідачем 01 жовтня 2025 року виплачено належну суму грошового забезпечення та суми, належних при звільненні. Отже затримка виплати належних при звільненні позивачу сум тривала з 13 жовтня 2021 року по день фактичного розрахунку 01 жовтня 2025 року.
Наведені обставини свідчать, що позивачу у день виключення зі списків особового складу не виплачено грошове забезпечення в належному розмірі, що є порушенням вимог статті 116 КЗпП України, за яке статтею 117 КЗпП України передбачена відповідальність у вигляді виплати працівнику середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Представник позивача вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки з дня звільнення 13 жовтня 2021 року по день фактичного розрахунку 01 жовтня 2025 року.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву; витребувано докази, яких не вистачає для розгляду справи.
Від ГУ ДСНС України у Луганській області до суду 12 грудня 2025 року надійшло клопотання про продовження стоку для надання відзиву по справі на 10 днів.
Ухвалою від 15 грудня 2025 року частково задоволено клопотання відповідача, продовжено ГУ ДСНС України у Луганській області строк на подання відзиву на позовну заяву та доказів у справі на сім календарних днів з дня отримання цієї ухвали.
Від ГУ ДСНС України у Луганській області до суду 19 грудня 2025 року надійшов відзив, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав.
Аналіз наведених норм статей 116, 117 КЗпП України права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини. Строк, визначений статтею 117 КЗпП, за який стягується середній заробіток, складає 6 місяців.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві необхідно дійти висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Критерії оцінки розумності, справедливості та пропорційності сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).
Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Не реалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.
Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.
Ухвалою від 23 січня 2026 року позовну заяву залишити без руху; запропоновано позивачу (представнику позивача) протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати отримання цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду: заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням підстав для поновлення строку разом з доказами поважності причин його пропуску; документу про сплату судового збору в розмірі 968,96 грн.
Від представника позивача до суду 29 січня 2026 року надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій заявлено клопотання про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та поновлення цього строку, а також квитанція від 28 січня 2026 року № 0272-7769-9872-6812 про сплату судового збору в розмірі 968,96 грн.
Ухвалою від 30 січня 2026 року задоволено клопотання адвоката Воронкової О.І. в інтересах ОСОБА_1 та поновлено строк на звернення до суду з цим позовом; продовжено розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи в електронній формі та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) згідно з довідкою ГУ ДСНС України у Луганській області від 27 листопада 2025 року № 221-ДВ/57 дійсно проходив службу в органах МВС України, МНС України, ДСНС України з 15 серпня 1996 року (наказ ЧПТУ від 15.08.1996 № 223) до 13 жовтня 2021 року (наказ ДСНС України про звільнення від 13.06.2021 № 288 о/с ЦЗ (зі змінами, внесеними наказом ДСНС України від 07.10.2021 № 410 о/с ЦЗ), наказ ГУ ДСНС України у Луганській області про виключення з кадрів ДСНС України від 13.10.2021 № 342 о/с).
Відповідно до наказу ГУ ДСНС України у Луганській області від 13 жовтня 2021 року № 342 ОСОБА_1 звільнений із служби цивільного захисту згідно з наказом ДСНС від 13 червня 2021 року № 288 «Про кадрові питання» (зі змінами згідно з наказом ДСНС від 07 жовтня 2021 року № 410 «Про кадрові питання») у відставку (із зняттям з військового обліку) за пунктом 176 підпунктом 3 (за станом здоров`я), виключений з кадрів ДСНС, зі списків особового складу ГУ ДСНС України у Луганській області, знятий з усіх видів забезпечення з 13 жовтня 2021 року. Наказано виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2021 рік у кількості 30 календарних днів. Провести всі необхідні виплати ОСОБА_1 відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом МВС України від 20.07.2018 № 623, з урахуванням календарної вислуги років, необхідної для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, в розмірі 50-ти відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби – 25 років 01 місяць 29 днів.
Згідно з довідкою ГУ ДСНС України у Луганській області про розмір всіх виплат на день звільнення зі служби від 25 листопада 2025 року № 150-ДВ/57 ОСОБА_1 при звільненні зі служби нараховано грошове забезпечення у загальному розмірі 450512,15 грн, у тому числі: оклад за посадою - 2839,03 грн, оклад за звання - 620,65 грн, надбавка за вислугу - 1729,84 грн, надбавка за особливості проходження служби - 2594,76 грн, індексація - 226,46 грн, премія - 5394,16 грн, премія за вересень 2021 року – 12863,00 грн, компенсація за невикористану відпустку - 31425,50 грн, одноразова грошова допомога при звільненні – 392818,75 грн.
Згідно з довідкою ГУ ДСНС України у Луганській області від 25 листопада 2025 року № 151-ДВ/57 ОСОБА_1 за серпень та вересень 2021 року нараховано грошове забезпечення в такому розмірі:
за 31 день серпня 2021 року в загальному розмірі 31706,05 грн, у тому числі: оклад за посадою - 6770,00 грн, оклад за звання – 1480,00 грн, надбавка за вислугу – 3952,01 грн, надбавка за особливості проходження служби - 6101,01 грн, премія – 12863,00 грн, індексація - 540,03 грн;
за 30 днів вересня 2021 року в загальному розмірі 32980,76 грн, у тому числі: оклад за посадою - 6770,00 грн, оклад за звання – 1480,00 грн, надбавка за вислугу – 4125,00 грн, надбавка за особливості проходження служби - 6187,50 грн, премія – 12863,00 грн, індексація - 540,03 грн, премія разова - 1015,23 грн.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 09 січня 2024 року у справі № 360/1067/23, яке набрало законної сили 17 квітня 2024 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ДСНС України у Луганській області про визнання протиправними дії та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задоволено:
визнано протиправною бездіяльність ГУ ДСНС України у Луганській області щодо не проведення перерахунку та виплати з 30 січня 2020 року по 13 жовтня 2021 року грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, визначених шляхом множення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати), встановленого законом на 01.01.2020 та на 01.01.2021, відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також, у зв`язку зі змінами розмірів посадового окладу, окладу за військове звання та, відповідно, додаткових видів грошового забезпечення не проведення перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 рік, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2021 рік, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, з урахуванням виплачених сум;
зобов`язано ГУ ДСНС України у Луганській області перерахувати та виплатити з 30 січня 2020 року по 13 жовтня 2021 року грошове забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, визначених шляхом множення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати), встановленого законом на 01.01.2020 та на 01.01.2021, відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також, у зв`язку зі змінами розмірів посадового окладу, окладу за військове звання та, відповідно, додаткових видів грошового забезпечення перерахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, матеріальну допомогу на оздоровлення за 2021 рік, грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2021 рік, матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, з урахуванням виплачених сум;
визнано протиправними дії ГУ ДСНС України у Луганській області щодо відмови в оформленні та надсиланні до ГУПФУ у Київській області грошового атестату та довідки про розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії ОСОБА_1 , складених відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, визначених шляхом множення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати), встановленого законом на 01.01.2021 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» для проведення перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 з моменту її призначення;
зобов`язано ГУ ДСНС України у Луганській області оформити та надіслати до ГУПФУ в м. Києві грошовий атестат та довідку про розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії ОСОБА_1 , складені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, визначених шляхом множення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» для проведення перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 з моменту її призначення.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року у справі № 360/75/25, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2025 року, позовні вимоги адвоката Воронкової О.І. в інтересах ОСОБА_1 до ГУ ДСНС України у Луганській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю;
визнано протиправними дії ГУ ДСНС України у Луганській області щодо зменшення ОСОБА_1 при проведенні перерахунку грошового забезпечення за період з 30 січня 2020 року по 13 жовтня 2021 року на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду у справі № 360/1067/23, відсоткових значень розміру надбавки за особливості проходження служби та премії;
зобов`язано ГУ ДСНС України у Луганській області провести перерахунок та виплату розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 , та належних йому сум при звільненні, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 (2102 грн), а саме: посадовий оклад – 8070,00 грн, оклад за спеціальним званням –1770,00 грн, надбавка за вислугу років – 45 %, відсоткові значення надбавки за особливості проходження служби та премії, у тих відсоткових розмірах, що були встановлені ОСОБА_1 , при проходженні ним служби з 30 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року, з урахуванням фактично виплачених сум;
зобов`язано ГУ ДСНС України у Луганській області провести перерахунок та виплату розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 , та належних йому сум при звільненні, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 (2270 грн), а саме: посадовий оклад – 8720,00 грн, оклад за спеціальним званням –1910,00 грн, надбавку за вислугу років -50 % - 5315,00 грн, відсоткові значення надбавки за особливості проходження служби та премії, у тих відсоткових розмірах, що були встановлені позивачу, при проходженні ним служби з 01 січня 2021 року по 13 жовтня 2021 року, з урахуванням фактично виплачених сум;
визнано протиправними дії ГУ ДСНС України у Луганській області щодо зменшення в грошовому атестаті, виданому ОСОБА_1 на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду у справі № 360/1067/23, відсоткового значення розміру премії зі 190 % до 87 %;
зобов`язано ГУ ДСНС України у Луганській області видати належним чином оформлений грошовий атестат ОСОБА_1 , з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 (2270 грн), із належними складовими, а саме: посадовий оклад – 8720,00 грн, оклад за спеціальним званням –1910,00 грн, надбавку за вислугу років – 50 % - 5315,00 грн, надбавку за особливості проходження служби – 50 % - 7972,50 грн та премію в розмірі – 190 % - 16568,00 грн.
Згідно з довідкою ГУ ДСНС України у Луганській області про розмір грошового забезпечення відповідно до рішення Луганського окружного адміністративного суду та постанови Першого апеляційного адміністративного суду по справі № 360/75/25 від 25 вересня 2025 року № 117-ДВ/57 ОСОБА_1 за період з 30 січня 2020 року по 13 жовтня 2021 року донараховано грошове забезпечення в загальному розмірі 270687,29 грн, у тому числі: основне грошове забезпечення - 131892,97 грн, одноразова грошова допомога при звільненні - 113250,00 грн, грошова компенсація за невикористану відпустку - 9060,00 грн, допомога для оздоровлення за 2020 рік - 4472,25 грн, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік - 3949,57 грн, допомога для оздоровлення за 2021 рік - 8062,50 грн. Частину донарахованого забезпечення в загальній сумі 1889,14 грн виплачено на виконання рішення суду по справі № 360/1067/23 (платіжна інструкція від 29 травня 2024 року № 324). Іншу частину в сумі 268798,15 грн після утримання ПДФО 18 % в сумі 48383,67 грн та військового збору 5 % в сумі 13439,91 грн виплачено 30 вересня 2025 року за платіжною інструкцією від 29 вересня 2025 року № 564 в сумі 206974,57 грн.
Як вказано у платіжній інструкції від 29 вересня 2025 року № 564 виплата ОСОБА_1 донарахованого на виконання рішення суду у справі № 360/75/25 грошового забезпечення в сумі 206974,57 грн здійснена 30 вересня 2025 року, що підтверджено відповідною відміткою ГУДКСУ у Луганській області.
Всі копії вищеописаних документів наявні в матеріалах справи.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Положеннями частини четвертої статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Абзацом першим частини третьої статті 24 Закону № 2232-XII визначено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Частиною першою статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до пункту 2 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 № 593 (далі - Положення № 593, в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби цивільного захисту) служба цивільного захисту є державною службою особливого характеру, яка забезпечує пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, вживає заходів до запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідації їх наслідків у мирний час та в особливий період.
Згідно із пунктом 11 Положення № 593 служба цивільного захисту закінчується у разі звільнення особи рядового чи начальницького складу із служби цивільного захисту в запас Збройних Сил або у відставку, загибелі (смерті), визнання її судом безвісно відсутньою або оголошення померлою.
Останнім днем проходження служби цивільного захисту вважається день виключення особи рядового і начальницького складу з кадрів ДСНС (пункт 12 Положення № 593).
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 (далі - Постанова № 704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
На день звільнення позивача зі служби в ГУ ДСНС України у Луганській області порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - особи рядового і начальницького складу), а також порядок виплат одноразової грошової допомоги при звільненні осіб рядового і начальницького складу визначала Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2018 № 623 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16.08.2018 за № 936/32388 (далі – Інструкція № 623, в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби цивільного захисту).
Відповідно до пункту 3 розділу І Інструкції № 623 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
В абзаці першому пункту 5 розділу І Інструкції № 623 визначено, що при виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день перебування на службі визначається шляхом поділу суми грошового забезпечення, належного за повний місяць, на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
Грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу за місцем їх постійної служби (абзац перший пункту 9 розділу І Інструкції № 623).
Відповідно до абзацу четвертого пункту 11 розділу І Інструкції № 623 у разі переведення по службі, пов`язаного з переїздом до іншого населеного пункту, у тому числі й при направленні в навчальні заклади цивільного захисту, зі звільненням із посади, грошове забезпечення за попереднім місцем служби виплачується до дня виключення зі списків особового складу органу управління (підрозділу).
З вище наведених положень слідує, що грошове забезпечення позивача мало бути виплачено позивачу до дня виключення його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ГУ ДСНС України у Луганській області.
Як встановлено судом, позивач виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення відповідача з 13 жовтня 2021 року.
Відповідно, все належне позивачу грошове забезпечення мало бути йому виплачено у повному обсязі до 13 жовтня 2021 року включно.
Однак судом установлено, що вже після звільнення зі служби цивільного захисту, виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ГУ ДСНС України у Луганській області ОСОБА_1 відповідачем 30 вересня 2025 року виплачено 206974,57 грн грошового забезпечення, нарахованого на виконання рішень у справах № 360/1067/23 та № 360/75/25.
Слід зазначити, що Законом № 2011-XII, Положенням № 593 та Інструкцією № 623, які є спеціальними нормативно-правовими актами і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, та у випадку виникнення спорів з цього приводу, не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні.
Нерозповсюдження на осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту норм Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) стосується тільки норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.
Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.
За правилами частини шостої статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці від 01 липня 1949 року № 95 «Про захист заробітної плати», ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.
Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.
Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (постанова Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 21-389а13), суд вважає за необхідне застосувати до цих правовідносин норми КЗпП України.
Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до статті 116 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
За змістом статті 117 КЗпП України:
в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (в редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року);
у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (в редакції, яка діє з 19 липня 2022 року).
Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.
Суд враховує правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року в справі № 821/1083/17, відповідно до якої під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Також у постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). У цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.
Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.
Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення.
Оскільки рішеннями суду у справах № 360/1067/23 та № 360/75/25 установлено, що позивач в період з 30 січня 2020 року по 13 жовтня 2021 року отримував грошове забезпечення в неналежному розмірі, суд вважає, що все належне позивачу грошове забезпечення у відповідному розмірі мало бути виплачено до дня звільнення зі служби цивільного захисту та виключення зі списків особового складу відповідача, тобто у строк, визначений у статті 116 КЗпП України.
Також, зважаючи на вище наведені положення КЗпП України та правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, суд дійшов висновку, що стаття 117 КЗпП України розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати належних працівникові при звільненні сум.
Тому твердження представника відповідача про відсутність спору на день звільнення позивача зі служби цивільного захисту та його виключення зі списків особового складу ГУ ДСНС України у Луганській області, що, на його думку, виключає визначену статтею 117 КЗпП України відповідальність, суд відхиляє як безпідставні.
Оскільки суду не надано доказів, що позивач був відсутній на службі в день його звільнення, то суд дійшов висновку, що всі належні позивачу суми грошового забезпечення мали бути виплачені до 13 жовтня 2021 року включно.
Однак за матеріалами справи остаточна виплата належного позивачу грошового забезпечення за період з 30 січня 2020 року по 13 жовтня 2021 року, виплата якого мала бути здійснена у строк до 13 жовтня 2021 року включно здійснена відповідачем 30 вересня 2025 року на виконання рішення суду по справі № 360/75/25.
Відповідно за цей період затримки до відповідача має бути застосована відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100 у редакції, яка діє на час вирішення спору).
Згідно з підпунктом «л» пункту 1 Порядку № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.
Відповідно абзаців першого-п`ятого пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 р., проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку, матеріальна (грошова) допомога. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Відповідно до абзаців першого-третього пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума у розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати.
Пунктом 4 Порядку № 100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема:
виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками) (підпункт «а»);
одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо) (підпункт «б»);
компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових) (підпункт «в»);
пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати (підпункт «е»);
компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати (підпункт «л»).
Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).
При цьому, спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює обчислення середньоденного розміру грошового забезпечення, є Порядок № 260, пунктом 7 розділу І якого визначено, що розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.
З системного аналізу вищенаведених норм Порядку № 100 та Інструкції № 623 можна дійти висновку, що:
згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період;
нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку здійснюється з щомісячних основних (посадовий оклад, оклад за військовим званням) та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія) за останні 2 календарні місяці служби перед місяцем звільнення. При цьому, індексація враховується в усіх випадках обчислення середнього грошового забезпечення;
до розрахунку не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, а також інші виплати, передбачені пунктом 4 Порядку № 100.
Суд зазначає, що спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі охоплюється періодом з 14 жовтня 2021 року по 30 вересня 2025 року включно, а тому такий умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (19 липня 2022 року) і після цього.
Період з 14 жовтня 2021 року до 18 липня 2022 року включно (до дня набрання чинності Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин») регулюється редакцією КЗпП України, до внесення у неї змін Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців.
Проте, період з 19 липня 2022 року до 30 вересня 2025 року включно регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.
День звільнення позивача 13 жовтня 2021 року є останнім робочим днем, за який здійснюється нарахування та виплата грошового забезпечення, тому цей день не враховується судом для визначення кількості днів затримки у розрахунку при звільненні.
Таким чином, періодом затримки розрахунку при звільненні є період з 14 жовтня 2021 року по 30 вересня 2025 року включно (1448 календарних днів), під час якого редакція статті 117 КЗпП України зазнала суттєвих змін, тому означений період потрібно поділити на два періоди, а саме на період з 14 жовтня 2021 року по 18 липня 2022 року (весь період затримки розрахунку при звільненні до внесення змін щодо обмеження шістьма місяцями), що становить 278 календарних днів, та період з 19 липня 2022 року по 30 вересня 2025 року (період обмежений шістьма місяцями), що становить 1170 календарних днів.
Як вже вище вказано, згідно з довідкою ГУ ДСНС України у Луганській області від 25 листопада 2025 року № 151-ДВ/57 ОСОБА_1 за серпень та вересень 2021 року нараховано грошове забезпечення в такому розмірі:
за 31 день серпня 2021 року в загальному розмірі 31706,05 грн;
за 30 днів вересня 2021 року в загальному розмірі 32980,76 грн.
Судом у складі виплаченого позивачу за серпень-вересень 2021 року грошового забезпечення не установлено складових, які відповідно до Постанови № 100 не враховуються для обчислення середньоденного грошового забезпечення.
За серпень-вересень 2021 року позивачем відпрацьовано 61 календарний день.
Середньоденне грошове забезпечення позивача складає 1060,44 грн ((31706,05 грн + 32980,76 грн) : 61 календарний день).
Отже період нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 14 жовтня 2021 року по 30 вересня 2025 року складає:
з урахуванням положень статті 117 КЗпП України в редакції, яка діяла до 18 липня 2022 року, складає з 14 жовтня 2021 року по 18 липня 2022 року - 278 календарних днів;
з урахуванням положень статті 117 КЗпП України в редакції, яка діє з 19 липня 2022 року, складає з 19 липня 2022 року по 19 січня 2023 року включно (шість місяців) та становить 185 календарних днів.
Відповідно, середнє грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку:
за період з 14 жовтня 2021 року по 18 липня 2022 року в арифметичному обчисленні складає 294802,32 грн (середньоденне грошове забезпечення 1060,44 грн х 278 календарних днів);
за період з 19 липня 2022 року по 19 січня 2023 року в арифметичному обчисленні складає 196181,40 грн (середньоденне грошове забезпечення 1060,44 грн х 185 календарних днів), 
а всього – 490983,72 грн.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц розтлумачила зміст статті 117 КЗпП України та сформулювала висновок, що відшкодування, передбачене цією нормою права, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаційний характер, а її заходи спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого (пункти 81, 82 постанови).
Розвиваючи цю тезу, Велика Палата Верховного Суду провела аналогію між відшкодуванням за статтею 117 КЗпП України та такими цивільно-правовими інститутами, як збитки та неустойка. Суд зазначив, що дійсний розмір збитків працівника від затримки розрахунку довести складно або неможливо. Тому законодавець з метою захисту інтересів постраждалої сторони встановлює правила, що дозволяють стягнути компенсацію у заздалегідь визначеному розмірі (середній заробіток) у спрощеному порядку, без необхідності доведення працівником точного розміру його втрат (пункти 83, 84, 86 постанови).
Таке правове регулювання подібне до інституту неустойки (статті 549-552 ЦК України), яка також є способом забезпечення виконання зобов`язання та компенсації втрат кредитора без доведення їх розміру. Водночас аби неустойка не набула ознак каральної санкції, цивільне законодавство надає суду право зменшити її розмір, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити (частина третя статті 551 ЦК України). Це право суду є проявом принципу пропорційності у цивільному праві (пункт 85 постанови).
Отже, ключовий висновок Великої Палати Верховного Суду полягає в тому, що виплата середнього заробітку за статтею 117 КЗпП України за своєю суттю є не штрафом чи каральною санкцією, а спеціальним видом компенсації очікуваних майнових втрат працівника. Саме така компенсаційна природа дозволяє застосувати загальні принципів права, зокрема пропорційності, та обґрунтовує можливість судового контролю за співмірністю розміру компенсації.
З огляду на компенсаційний характер відповідальності за статтею 117 КЗпП України Велика Палата Верховного Суду у пунктах 87 та 92 постанови у справі № 761/9584/15-ц дійшла висновку, що «виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України».
Велика Палата сформулювала нові змістові критерії, які суд має враховувати при вирішенні питання про зменшення розміру відшкодування (пункт 91 постанови):
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- імовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність імовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Ці критерії спрямовані на досягнення справедливого балансу між інтересами працівника, який має право на компенсацію, та інтересами роботодавця, аби відповідальність не була надмірною.
У постанові від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23 Велика Палата Верховного Суду вирішила виключну правову проблему щодо тлумачення та застосування положень статті 117 КЗпП України у редакції, яка набрала чинності 19 липня 2022 року.
У пунктах 105-106 постанови від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23 Великою Палатою сформульовано такий правий висновок: «Обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.
Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.».
Верховним Судом у постанові від 30 листопада 2020 року по справі № 480/3105/19 вказано, що при визначенні суми, яка підлягає стягненню за затримку розрахунку при звільненні, слід обраховувати суму стягнення пропорційно розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять 100 відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.
Зазначена правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 22 липня 2021 року у справі № 200/5764/20-а та постанові від 11 серпня 2021 року у справі № 640/9375/20.
Застосовуючи вище наведені правові позиції Верховного Суду для визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у цій справі, суд враховує таке.
Як вже вище вказано, відповідно до довідки ГУ ДСНС України у Луганській області ОСОБА_1 при звільненні зі служби та виключенні зі списків особового складу військової частини нараховано до виплати грошове забезпечення в загальному розмірі 450512,15 грн.
У подальшому на виконання рішень суду, які набрали законної сили, позивачу донараховано до виплати 270687,29 грн.
Отже судом установлено, що загальний розмір виплат, належних позивачу при звільненні зі служби складає 721199,44 грн, у тому числі: 450512,15 грн (самостійно виплачені відповідачем при виключенні позивача зі списків особового складу); 270687,29 грн (нараховані на виконання рішень судів у вищевказаних справах).
Розмір невиплаченої позивачу у день виключення зі списків особового складу відповідача суми перерахованого на виконання рішення суду по справі № 360/75/25 грошового забезпечення в розмірі 206974,50 грн, виплата якого відбулася 30 вересня 2025 року, по відношенню до всіх належних при звільненні виплат в загальному розмірі 721199,44 грн становить 28,69 % (206974,57 грн *100 % / 721199,44 грн).
Виходячи з принципу пропорційності, сума належного позивачу середнього грошового забезпечення за період затримки з 14 жовтня 2021 року по 30 вересня 2025 року складає 140863,22 грн (490983,72 грн (середнє грошове забезпечення) х 28,69 % (відсоткове значення невиплаченого у день звільнення з військової служби грошового забезпечення).
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав в цій частині вимог, суд зазначає таке.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Частиною другою статті 9 КАС України закріплено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що відповідачем порушено право позивача на отримання всіх належних при звільненні зі служби сум грошового забезпечення до дня виключення зі списків особового складу, законодавчо визначеною гарантією від такого порушення є стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але з 19 липня 2022 року не більш як за шість місяців.
Отже ефективним способом захисту порушених прав позивача є стягнення на його користь з відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 жовтня 2021 року по 19 січня 2023 року в розмірі 140863,22 грн.
Відповідно до пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.
Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).
Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є відповідно обов`язком роботодавця, а не працівника, то сума середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні визначена судом без утримання такого податку та інших обов`язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець.
У задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та не виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід відмовити через неналежність обраного позивачем способу судового захисту та його невідповідність об`єкту порушеного права у спірних правовідносинах.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже судом встановлено, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини восьмої статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн (як за одну вимогу немайнового характеру щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні), що підтверджено квитанцією про сплату від 28 січня 2026 року № 0272-7769-9872-6812.
З огляду на те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, а позов підлягає частковому задоволенню внаслідок обрання неналежного способу судового захисту у спірних правовідносинах, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Воронкової Олени Ігорівни в інтересах ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДСНС України у Луганській області (місцезнаходження: 93400, Луганська область, місто Сіверськодонецьк, вулиця Богдана Ліщини, будинок 27, код ЄДРПОУ 38617137) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Стягнути з Головного управління ДСНС України у Луганській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 жовтня 2021 року по 19 січня 2023 року у розмірі 140863,22 грн (сто сорок тисяч вісімсот шістдесят три гривні 22 коп.).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДСНС України у Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	К.О. Пляшкова