Справа № 367/11228/25 
Провадження по справі № 1-кп/367/54/2026

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2026 року м. Ірпінь
Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 обвинуваченої ОСОБА_4 
захисника ОСОБА_5 
потерпілого ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань №12025116040000099 від 23 квітня 2025 року по обвинуваченню: 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Хмельницький, українки, громадянки України, з вищою освітою, працюючої завідувачкою аптеки, заміжньої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України
УСТАНОВИВ: 
1. Суть обвинувачення.
19.02.2025, приблизно о 15 год. 20 хв. (точний час судовим розглядом не встановлено), перебуваючи у ліфтовій кабіні третього під`їзду будинку АДРЕСА_2 , реалізуючи свій умисел, спрямований па заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та, бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у положенні стоячи ліворуч відносно ОСОБА_6 , умисно нанесла 1 удар кистю своєї правої руки в область обличчя останнього. В подальшому у під`їзді першого поверху даного будинку ОСОБА_7 умисно нанесла ще 1 удар долонею своєї правої руки по тулубу ОСОБА_8 та, через короткий проміжок часу, перебуваючи на прибудинковій території вказаного житлового будинку, ОСОБА_4 вчергове умисно нанесла ОСОБА_8 1 удар своєю правою ногою по його куприку та 3 удари своєю праною рукою по його голові, чим заподіла йому тілесні ушкодження у вигляд ЗЧМТ, струсу головного мозку, забою, синяка обличчя, що за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я на термін більше 6-ти, але менше 21 дня.
Таким чином, ОСОБА_9 вчинила кримінальне правопорушення (кримінальний проступок), передбачене ч. 2 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
2. Цивільний позов потерпілого.
Потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_4 суми матеріального збитку у розмірі 11 507 грн 00 коп., яка складається з витрат на лікування та моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог в частині моральної шкоди потерпілий зазначив, що протиправними діями ОСОБА_4 йому заподіяна значна моральна шкода, яка полягала у фізичному болі, безсонні, депресії, тимчасовою втратою можливості працювати, займатися домашнім господарством, порушенням звичних життєвих планів та звичок, оскільки він переніс фізичний біль від завданих тілесних ушкоджень, його моральні страждання, зумовлені тривалим лікуванням, втратою усталеного способу життя. Спричинення тяжких тілесних ушкоджень є для нього психотравмувальним та завдало йому страждань.
3. Позиція сторони обвинувачення, обвинуваченої та потерпілого.
Прокурор підтримує обвинувачення, просить суд призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та задовольнити цивільний позов потерпілого у повному обсязі.
Захисник обвинуваченої підтримав прокурора, цивільний позов визнали частково - матеріальну шкоду у розмірі 1 875,36 грн та моральну у розмірі 1000,00 грн.
Обвинувачена підтримала захисника, вину визнала.
Потерпілий підтримав прокурора та цивільний позов.
4. Дослідження доказів та мотиви суду щодо прийнятого рішення.
Судом проведено допити обвинуваченої, потерпілого, досліджено письмові докази щодо особи обвинуваченої.
4.1. Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4  надала вільні пояснення, зокрема, що 19.02.2025 вона із сім`єю (чоловік та дитина) їхали до лікарні. На восьмому поверсі відкрився ліфт і зайшов їх сусід ОСОБА_6 та штовхнув її чоловіка, внаслідок чого у них сталася словесна перепалка. Її вина в тому, що вона влізла в їх конфлікт та сказала сусіду, що той « ненормальний», на що він обізвав її у відповідь. Коли вони вийшли з ліфту та були у фойє будинку ОСОБА_6 весь час продовжував її обзивати. В ліфті за образи вона дала йому ляпаса, а потім в коридорі будинку на першому поверсі, вона не витримала образ, які постійно говорив ОСОБА_6 і знову дала йому ляпаса. У дворі ОСОБА_6 штовхнув її на сходах, її чоловік після цього притримав ОСОБА_6 , щоб той їй не зашкодив і вона вдарила ОСОБА_6 правою ногою по сідницях, в нього впала шапка, якою вона ще тричі вдарила ОСОБА_6 по голові.
4.2. Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6  пояснив суду, що 19 лютого 2025 року коли зупинився ліфт спочатку в кабіну ліфту зайшла його собака, а чоловік обвинуваченої перегородив прохід, тим самим не давав пройти до ліфта. Він спочатку хотів обійти чоловіка обвинуваченої, але той не посунувся, після чого він його подвинув руками ближче до стінки ліфту. Після чого сім`я ОСОБА_10 почала бурно лаятися в його адресу нецензурною лайкою незважаючи на свою малолітню дитину, яка на той час знаходилася у ліфті. Він відповів, що треба було просто посунутися і дати змогу йому увійти до ліфта. Нецензурна лайка в його адресу тривала довго, то ж він не витримав та обізвав обвинувачену, на що отримав ляпаса та нескінченні образи в свою адресу. Після того, як вони вийшли із ліфта він зупинився і хотів зателефонувати до поліції, однак подружжя ОСОБА_10 почали його штовхати, на що він відповів, що їм і тут мало місця, після цих слів обвинувачена накинулася на нього знову, він почав захищатися, обвинувачена розвернулася та почала бити його собаку. Коли він побачив, що обвинувачена б`є його собаку, він відштовхнув її від собаки, а чоловік обвинуваченої схватив його, після чого обвинувачена стала бити його, поки її чоловік його тримав. Перший удар обвинувачена нанесла в ліфті в ліве око, другий удар в фойє, але він встиг уникнути його. На вулиці обвинувачена його била ногою, рукою, шапкою. На відео зафіксовані всі удари.
5.Висновки суду.
На підставі частини 3 статті 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно доказів, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. Судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_6 , захисник та прокурор правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, допитавши обвинувачену, потерпілого, оцінивши надані докази з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд визнає, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 доведена в обсязі пред`явленого їй обвинувачення і дії обвинуваченої ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Аналізуючи зібрані по справі докази, які характеризують особистість обвинуваченої, суд вбачає наступне:
Обвинувачена за місцем мешкання характеризується позитивно, раніше не судима, на обліках у лікаря – нарколога та психіатра не перебуває, заміжня, має на утриманні малолітню дитину, що підтверджується характеристикою, вимогою про відсутність судимості, листом КНП «Ірпінська центральна міська лікарня» Ірпінської міської ради Київської області та показами обвинуваченої.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України, віднесено до кримінального проступка.
Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 не встановлено.
В пункті 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року звернута увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Судом при призначенні покарання враховуються вимоги статті 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до проступку, конкретні обставини за яких вчинено дане правопорушення, особу винуватої, відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченої та вважає за необхідне призначити їй покарання за ч.2 ст.125 КК України - у виді штрафу у максимальному розмірі, передбаченому частиною санкції цієї статті.
Даний вид покарання є достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, яка на протязі судового розгляду жодного разу не попросила вибачення у потерпілого, зазначала про те, що їй жаль що так сталося оскільки це бачила її родина і не висловлювала жаль з приводу нанесених тілесних ушкоджень потерпілому.
5. Розгляд цивільного позову.
Цивільний позов заявлено про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_4 суми матеріального збитку у розмірі 11 507 грн 00 коп., яка складається з витрат на лікування та моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог потерпілий зазначив, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 йому заподіяно тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку, забою, синяка обличчя у зв`язку із чим він поніс витрати на лікування , що підтверджують квитанції на купівлю медичних препаратів, на суму 9 809,50 грн, витрати на пальне, коли відвідував лікувальний заклад на суму 1 697,58 грн, що разом складає 11 507,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог в частині моральної шкоди потерпілий зазначилв що протиправними діями ОСОБА_4 йому заподіяна значна моральна шкода, яка полягала у фізичному болі, безсонні, депресії, тимчасовою втратою можливості працювати, займатися домашнім господарством, порушенням звичних життєвих планів та звичок, оскільки він переніс фізичний біль від завданих тілесних ушкоджень, його моральні страждання, зумовлені тривалим лікуванням, втратою усталеного способу життя. Спричинення тяжких тілесних ушкоджень є для нього психотравмувальним та завдало йому страждань.
Обвинувачена та її захисник цивільний позов визнали частковоматеріальну шкоду у розмірі 1 875,36 грн та моральну у розмірі 1000,00 грн. Посилаючись на те, що матеріальна шкода у розмірі 9 631,64 грн не доведена належними та достатніми доказами, просять суд відмовити у задоволені цивільного позову в цій частині. Стосовно стягнення моральної шкоди вказують, що визначаючи розмір морального відшкодування , необхідно прийняти до уваги фактичні обставини справи, враховуючи характер, тривалість і глибину душевних страждань потерпілого , пов`язаних з ушкодженням здоров`я, ступінь вини обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, її матеріальне і сімейне становище, виходячи з вимог розумності, справедливості та враховуючи те, що потерпілий спостерігався у психіатра, тобто психічний стан позивача не має причинно – наслідкового зв`язку із тілесними ушкодженнями, які були йому спричинені, не доведено депресивний стан, як лікарський діагноз, з`явився саме після події, позивач не перебував на стаціонарному лікуванні, не відкривав листа непрацездатності, на наступний день позивач вже був у спортзалі, тобто усталений спосіб життя не змінився, а відтак вважає, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди є підставною, однак підлягає до часткового задоволення в розмірі 1 000,00 грн. Вказує, що такий розмір моральної шкоди не буде надмірним для обвинуваченої, яка має на утриманні малолітню дитину, відповідатиме її поведінці, та кореспондуватиме глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав. В решті суми позовних вимог просить відмовити , оскільки вона не відповідає спричиненій шкоді та наслідкам, що настали. 
Положеннями ч. 1 ст. 129 КПК України встановлено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Також у ч. 1 ст. 368, частинах 3, 4 ст. 374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.
Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦК України.
При вирішенні питання про стягнення з обвинуваченого заподіяної потерпілій матеріальної шкоди, суд виходить з такого.
Вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Водночас відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, зокрема фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду.
Під час судового розгляду кримінального провадження суд вважає, що заявлені вимоги про відшкодування матеріальної шкоди знайшли підтвердження і не виходять за межі обвинувачення. Потерпілою доведено належними та допустимими доказами, що саме діями обвинуваченого спричинено заявлену нею матеріальну шкоду.
Таким чином, оцінивши додані до цивільного позову копії документів, які підтверджують витрати потерпілого на відновлення своїх прав, а саме на лікування, наявність безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями обвинуваченого та наслідками, суд вважає за необхідне стягнути із обвинуваченої на користь потерпілого документально підтверджену суму матеріальної шкоди в розмірі 6 713 грн.73 коп. за покупку медикаментів на лікування (а.с.46-55), в іншій частині позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки потерпілим не доведено причинно-наслідковий зв`язок з призначеними і отриманими медичними препаратами та отриманими тілесними ушкодження, які інкримінуються ОСОБА_4 в рамках даного кримінального провадження.
При вирішенні питання про стягнення з обвинуваченої заподіяної потерпілій моральної шкоди, суд виходить з такого.
Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Потерпілий ОСОБА_6 внаслідок отриманої травми в результаті подій, які відбулися 19 лютого 2025 року, без сумніву зазнав фізичного болю та через нанесені йому травми проходив лікування. Отримані потерпілим ушкодження позначились на стані його здоров`я. Всі наведені обставини потягнули душевні страждання, переживання та негативні емоції та призвели до порушення ритму життя позивача.
Виходячи із вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що заявлена сума моральної шкоди є завищеною, та визначає розмір завданої моральної шкоди потерпілому у розмірі 20 000,00 грн.
Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись статтями 50, 65-70, ч.2 ст. 125 КК України, статтями 100, 124, 349, 370, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4  визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот ) гривень 00 копійок.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.
Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди грошову суму у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок, в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди грошову суму у розмірі 6 713 (шість тисяч сімсот тринадцять) гривень 73 копійки.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченій, потерпілому та прокурору.
Направити не пізніше наступного дня копію вироку учаснику судового провадження, який не був присутній у судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1