ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/25697/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),
суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В., 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 	 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 	
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 27.10.2025р. у справі № 160/25697/25	
за позовом:	ОСОБА_1 	
до:    про:	Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії	

ВСТАНОВИВ:

09.09.2025р. ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, за яким судом першої інстанції 15.09.2025р. відкрито провадження у справі №160/25697/25 та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Позивач, посилаючись у адміністративному позові на те, що відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу при призначенні їй пенсії за віком період роботи з 08.03.1993р. по 02.08.1999р. в ТОВ «Рекон», що вплинуло на розмір коефіцієнту страхового стажу та на розмір пенсії за віком, тому просила суд: - визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 31.07.2025 року №34133-25095/P-01/8-0400/25 про відмову в зарахуванні стажу за період роботи в ТОВ «Рекон» з 08.03.1993р. по 02.08.1999р.; - зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити з 13.06.2025р. пенсію за віком із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи в ТОВ «Рекон» з 08.03.1993р. по 02.08.1999р.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2025р. у справі №160/25697/25 позовні вимоги задоволено частково; визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови листом від 31.07.2025 року №34133-25095/P-01/8-0400/25 ОСОБА_1 , в зарахуванні стажу за період роботи в ТОВ «Рекон» з 08.03.1993р. по 02.08.1999р.; зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в ТОВ «Рекон» з 08.03.1993р. по 02.08.1999р. та здійснити перерахунок та виплату пенсії з 03.07.2025р. з врахуванням періоду роботи в ТОВ «Рекон» з 08.03.1993р. по 02.08.1999р. з врахуванням проведених виплат; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено /а.с.44-47/. 
Відповідач - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, за допомогою засобів системи «Електронний суд» 17.11.2025р. подало до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, яка зареєстрована судом 18.11.2025р.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.11.2025р. у справі №160/25697/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2025р. у справі №160/25697/25 та з суду першої інстанції витребувано матеріали адміністративної справи №160/25697/25.
Матеріали справи №160/25697/25 надійшли до суду апеляційної інстанції 01.12.2025р. 
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.12.2025р. у справі №160/25697/25 справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 27.01.2026р., про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи.
Відповідач – ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного законодавства, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 27.10.2025р. та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Позивач, у письмовому відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до суду апеляційної інстанції за допомогою засобів поштового зв`язку та зареєстрований судом 01.12.2025р., посилався на те, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про період його трудової діяльності, а тому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2025р. по справі №160/25697/25 – залишити без змін.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що позивач у справі – ОСОБА_1 , з 13.06.2025р. перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2023р. № 1058-VI».
03.07.2025р. позивач звернулася до відповідача із заявою про зарахування періоду роботи з 08.03.1993р. по 02.08.1999р. до її страхового стажу, оскільки цей період не було враховано при призначенні пенсії за віком, але відповідач листом від 31.07.2025р. № 341-25095/Р-01/8-0400/25 повідомив позивача про те, що період роботи з 08.03.1993р. по 02.08.1999р. не зараховано до страхового стажу позивача, оскільки відсутня печатка в записі про звільнення з роботи.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом за захистом свого порушеного права. 
Надаючи оцінку спірних відносинам, що виникли між сторонами у цій справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»(далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною першою ст. 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
У постанові Верховного Суду від 21.02.2018р. у справі № 687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду у той чи інший період роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 30.09.2019р. по справі № 638/18467/15-а зазначено, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
У постанові від 24.05.2018р. у справі № 490/12392/16-а Верховний Суд висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
У постанові Верховного Суду від 17.09.2024р. у справі № 440/4164/23 суд зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Неналежне оформлення трудової книжки не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивачки, які дають їй право на призначення пенсії, оскільки відповідальність за порядок ведення трудової книжки покладено безпосередньо на посадових осіб установи-роботодавця.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що трудова книжка позивачки серії НОМЕР_1 містить всі необхідні відомості про її трудову діяльність, а тому ГУ ПФУ в Дніпропетровській області протиправно не враховано до трудового стажу період роботи позивача з 08.09.1993р. по 02.08.1999р.
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивачу періоду роботи з 08.09.1993р. по 02.08.1999р., та зобов`язав відповідача вчинити дії щодо зарахування до стажу роботи позивача періоди роботи з 08.09.1993р. по 02.08.1999р, та здійснити перерахунок пенсії з моменту її звернення.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 27.10.2025р. у цій справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2025р. у справі №160/25697/25 – залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.
Постанову виготовлено та підписано – 02.02.2026р. 

Головуючий - суддя А.О. Коршун 

суддя С.В. Сафронова 

суддя Д.В. Чепурнов