КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа № 229/7050/21
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6515/2025 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Рейнарт І.М. 
суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.
при секретарі Кононовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року (суддя Мальцев Д.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Григорчук Павло Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, 

встановив:

у грудні 2021 року позивачка звернулась до суду з позовом про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В., зареєстрованого 12 квітня 2021 року в реєстрі за № 7388, про стягнення з неї на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 17 594,36грн, таким, що не підлягає виконанню.
Позивачка зазначала, що 10 грудня 2021 року з мобільного застосунку «Дія» вона дізналась про наявність зазначеного виконавчого напису. Крім того за місцем її роботи надійшла постанова приватного виконавця про звернення стягнення на її заробітну плату у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, з якої вбачається, що приватний виконавець звертає стягнення на її доходи саме в рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 7388 від 12 квітня 2021 року.
Позивачка посилалася на те, що зазначений виконавчий напис вважає незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки вимога відповідача не є безспірною. У січні 2021 року вона отримувала від ТОВ «Вердикт Капітал» повідомлення про відступлення права вимоги від 13 січня 2021 року, з якого вбачається, що відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором №26255270002224 від 15 грудня 2010 року, укладеного між нею та ПАТ «Укрсоцбанк». З даною вимогою вона не погодилася, оскільки вважала, що провела всі розрахунки з ПАТ «Укрсоцбанк» і жодного повідомлення про наявність у неї боргу їй не надходило, про що вона як по телефону, так і засобами поштового зв`язку повідомляла відповідача.
Крім цього, позивачка посилалась на те, що кредитний договір з ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений нею ще 15 грудня 2010 року, тобто більш як за десять років до вчинення спірного виконавчого напису, а всі зобов`язання за цим договором нею було 

сплачено ще у 2014 році, при цьому тіло кредиту було меншим, ніж те, що відповідач намагається стягнути з неї зараз.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Позивачка зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що стягнення за спірним виконавчим написом відбувається на підставі кредитного договору, укладеного з ПАТ «Укрсоцбанк» 15 грудня 2010 року, тобто більше як за десять років до вчинення зазначеного виконавчого напису, тоді як згідно положень Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може вчинятись лише за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При цьому, сам факт наявності у неї заборгованості за вказаним кредитним договором не є безспірним та не підтверджений належними доказами, так як відповідачем суду не було надано доказів безспірності заборгованості, відповідач мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, які підтверджують факт не оплати заборгованості, а також документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора, зокрема, докази, які підтверджують факт отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.
Позивачка вважає, що суд першої інстанції, порушуючи норми процесуального права, прийняв судове рішення без витребування документів від нотаріуса або відповідача, а також безпідставно проігнорував заявлене нею клопотання про витребування доказів, зокрема завіреної належним чином копії оспорюваного виконавчого напису, кредитного договору та виписки по її рахунку із зазначенням сум заборгованості та строків її погашення, пославшись на недотримання нею вимог щодо форми та змісту клопотання про витребування доказів, а також на недоведеність факту неможливості самостійно отримати зазначені документи. Однак, у позовній заяві вона вказувала, що зверталась на приватного нотаріуса та приватного виконавця із заявами про надання їй таких документів, однак дані заяви були проігноровані третіми особами. При цьому, ні відповідач, ні треті особи не надали суду будь-яких письмових заперечень чи доказів, а суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, послався на те, що позивачка не надала належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог, чим грубо порушив її право на справедливий, повний та всебічний розгляд судової справи.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Вердикт Капітал» - адвокат Арсемікова І.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на те, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість, можна вважати безспірною, оскільки позивачка у своєму позові не зазначила жодної обставини, яка б свідчила про протилежне.
Представник відповідача вважає, що позивачка не надала суду будь-яких доказів, які б свідчили про погашення боргу за кредитним договором та виконання своїх зобов`язань в повному обсязі, відтак, стверджувати про відсутність підстав для вчинення стягувачем виконавчого напису нотаріуса немає. При цьому, позивачка не надала альтернативного розрахунку заборгованості, якщо вважає, що нею сплачені кошти в іншій сумі або борг за кредитним договором сплачено.
Також представник відповідача погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачкою не доведено у встановленому законом порядку факту протиправної поведінки відповідача, що позивачкою не вказано, чим саме відповідач порушив її права та не надано документів на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, при цьому, позивачкою не було дотримано вимог ЦПК України при поданні клопотання 

про витребування доказів.
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, місце і час судового засідання (с.с.93-100), у судове засідання не з`явились, клопотання про його перенесення не подали, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 15 грудня 2010 року між позивачкою та АТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір № 26255270002224.
28 січня 2019 року між АТ «Укрсоцбанк» та ТОВ ФК «Веста» було укладено договір факторингу № 2019-1 УСБ/ВЕСТА, відповідно до якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитними договорами.
28 січня 2019 року між ТОВ ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги № 29-01/19/1, відповідно до якого відбулося відступлення прав вимоги згідно з кредитними договорами.
13 січня 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» направило на адресу позивачки повідомлення про відступлення прав вимоги за договором, укладеним з АТ «Укрсоцбанк» 15 грудня 2010 року, у якому зазначило, що заборгованість становить 14 859,67грн.
12 квітня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис № 7388 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 17 594грн 36 коп.
Приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Григорчуком П.В. в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2, відкритого на виконання виконавчого напису № 7388, виданого 12 квітня 2021 року, постановою від 20 липня 2021 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 .
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження підстави для звернення до суду, а позивачем не доведено у встановленому законом порядку факту протиправної поведінки відповідача, тих обставин, на які позивачка посилається у своєму позові.
Також суд першої інстанції зазначив, що позивачкою не вказано, чим саме відповідач порушив її права, позивачкою не надано всіх доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. 
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позивачкою не дотримано вимог щодо форми та змісту клопотання про витребування доказів, тому суд позбавлений можливості розглянути зазначені вимоги по суті та прийняти відповідне рішення.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення 

заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Учинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. 
Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц.
Згідно підпункту 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженогонаказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок), для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).
Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника необхідно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.
Зазначений висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц
Підпунктами 3.1 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань 

права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172».
У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати, а також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Проте характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком.
Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом 

формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Частиною 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом першої інстанції вказані норми матеріального та процесуального права дотримані не були.
Частинами 1 - 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Отже, обов`язок надання доказів у підтвердження своїх доводів є не тільки у позивача, але і у відповідача.
У підтвердження своїх доводів позивачка надала суду першої інстанції лист повідомлення про відступлення права вимоги, яке було направлено їй відповідачем 13 січня 2021 року, та копію постанови приватного виконавця від 20 липня 2021року про звернення стягнення на заробітну плату позивачки.
При цьому, позивачка стверджувала, що кредитний договір, укладений нею з ПАТ «Укрсоцбанк» 15 грудня 2010 року, припинив свою дію, заборгованість вона виплатила ще 2014 року та не отримувала від відповідача вимоги про усунення порушень за кредитним договором та необхідності сплатити заборгованості за кредитним договором.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Виходячи з вказаних норм процесуального права та позиції позивачки, саме відповідач повинен був надати суду докази у підтвердження надання приватному нотаріусу Личуку Т.В. всіх належних документів для вчинення виконавчого напису, у тому числі кредитний договір, посвідчений нотаріально, вимогу до позивачки про усунення порушень за кредитним договором та докази направлення цієї вимоги на адресу позивачки, і докази у підтвердження отримання цієї вимоги позивачкою, або повернення її на адресу відповідача.
Однак, відповідачем суду першої інстанції не були надані жодні документи, які були подані приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, а відтак відповідачем суду не було надано жодного доказу у підтвердження дотримання ним вимог закону при зверненні до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису.
Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:
- перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором 

позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;
- другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).
Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 1 вересня 2020 року у справі №201/4198/17, від 27 серпня 2020 року у справі №554/6777/17.
Також суд не перевірив доводи позивачки, що строк дії кредитного договору сплинув на час звернення відповідача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, а відповідачем вказаний довід належними доказами також не спростований.
У позовній заяві позивачка просила витребувати у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. належним чином завірені копії: виконавчого напису від 12 квітня 2024 року № 7338, кредитного договору № 26255270002224 від 15 грудня 2010 року та виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, посилаючись на те, що ні приватний нотаріус, ні приватний виконавець не відреагували на її звернення до про надання цих документів.
Відповідно до ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Згідно ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
Позивачкою до позовної заяви були додані докази направлення нею заяв як до приватного нотаріуса Личука Т.В., так і до приватного виконавця Григорчука П.В. з проханням надати копію виконавчого напису та документів, на підставі яких він був вчинений.
Таким чином позивачкою були зазначені причини неможливості надання доказів та документи, які підтверджують вжиття заходів для отримання доказів, тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позивачкою не дотримано вимог щодо форми та змісту клопотання про витребування доказів.
Доводи відзиву на апеляційну скаргу, що сам кредитний договір з додатками, в яких наведено розмір заборгованості позивачки на момент відступлення права вимоги, не були визнані у встановленому законом порядку недійсними, а тому в нотаріуса були 

відсутні підстави для відмови у вчиненні виконавчого напису на підставі поданих йому документів, колегія суддів вважає безпідставними, так як підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є недотримання відповідачем та приватним нотаріусом вимог законодавства при вчиненні виконавчого напису, а не оспорення кредитного договору. Крім того, представником відповідача не були надані суду додатки до договорів про відступлення права вимоги, у яких визначався розмір заборгованості позивачки за кредитним договором.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи позивачки не були спростовані відповідачем, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням порядку вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, не оцінені надані докази, судом неправильно застосовані норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог. 
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір за подання позовної заяви у сумі 908грн та за подання апеляційної скарги у сумі 1 089грн 60 коп., а всього 1 997грн 60 коп.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 12 квітня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за № 7388, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 17 594,36грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», код в ЄДРПОУ 36799749, яке знаходиться у м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз,5-б, на користь 

ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка проживає у АДРЕСА_1 , судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1 997грн 60коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 19 грудня 2025 року

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук