Справа №442/130/26 
Провадження №2/442/544/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Крамара О.В., з участю секретаря судового засідання – Малик О.Я.,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_2 ,- 
в с т а н о в и в :
Позивач звернувся в суд з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якого посилається на набуття ним права власності на спадкове майно після смерті батька – ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
?Позивач прийняв спадщину автоматично в силу положень ч. 4 ст. 1268 ЦК України, як малолітня особа та син спадкодавця на момент його смерті. 
Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину майна, а саме земельні ділянки загальною площею 0,3459га за адресою: АДРЕСА_1 , що залишилось після смерті спадкодавця, відмовлено за відсутності правовстановлюючих документів на майно, про що зазначено у Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії, складеної 10 лютого 2010 року державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори Лютик Р.В., а також запропоновано звернутись до суду для оформлення спадкових прав.
Позивач в судове засідання не з`явився, від його представника поступила заява про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задоволити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності та надав пояснення по суті спору.
Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача в судове засідання не з`явилась, не повідомивши причини неявки, про розгляд справи була належним чином повідомленою.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , як син, є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 30.05.2009 року Відділом РАЦС міста Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області.
Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входять земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
- земельна ділянка площею 0,0391га з кадастровим номером 4610600000:01:078:0025, яка набута у власність спадкодавцем на підставі Договору дарування, посвідченого 26.04.2005 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В., реєстраційний номер 557;
- земельна ділянка площею 0,0375га з кадастровим номером 4610600000:01:078:0027, яка набута у власність спадкодавцем на підставі Договору дарування, посвідченого 25.04.2005 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В., реєстраційний номер 533;
- земельна ділянка площею 0,0355га з кадастровим номером 4610600000:01:078:0028, яка набута у власність спадкодавцем на підставі Договору дарування, посвідченого 27.04.2005 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В., реєстраційний номер 566;
- земельна ділянка площею 0,0394га з кадастровим номером 4610600000:01:078:0030, яка набута у власність спадкодавцем на підставі Договору дарування, посвідченого 25.04.2005 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В., реєстраційний номер 539;
- земельна ділянка площею 0,0396га з кадастровим номером 4610600000:01:078:0032, яка набута у власність спадкодавцем на підставі Договору дарування, посвідченого 26.04.2005 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В., реєстраційний номер 545;
- земельна ділянка площею 0,0406га з кадастровим номером 4610600000:01:078:0033, яка набута у власність спадкодавцем на підставі Договору дарування, посвідченого 07.05.2005 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В., реєстраційний номер 658;
- земельна ділянка площею 0,0404га з кадастровим номером 4610600000:01:078:0035, яка набута у власність спадкодавцем на підставі Договору дарування, посвідченого 26.04.2005 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В., реєстраційний номер 541;
- земельна ділянка площею 0,0382га з кадастровим номером 4610600000:01:078:0036, яка набута у власність спадкодавцем на підставі Договору дарування, посвідченого 26.04.2005 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В., реєстраційний номер 547.
Згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Фактичними спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є його дружина – ОСОБА_2 та сини – ОСОБА_4 і Позивач - ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 , дружина спадкодавця, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 07.03.2007 року Відділом РАЦС міста Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, відмовилась від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 в порядку ч. 2 ст. 1274 ЦК України, що підтверджується відповідною Заявою останньої.
ОСОБА_4 , син спадкодавця, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , видане 02.03.2024 року Дрогобицьким Відділом ДРАЦС у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 
З огляду на вказане, Позивач як син спадкодавця, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 10.12.2008 року Відділом РАЦС Володимирецького районного управління юстиції Рівненської області, набув право власності на спадкове майно в силу вимог та на підставі пунктів 4 та 5 ст. 1268 ЦК України, оскільки спадщина незалежно від часу її прийняття, належить спадкоємцеві з часу її відкриття та прийнята ним як спадкоємцем-малолітньою особою на момент смерті спадкодавця.
Позивач звертався до нотаріальних органів для оформлення спадщини, однак отримав відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме не проведено державну реєстрацію права власності на земельні ділянки та не виготовлено нових Державних актів на право власності на земельні ділянки, які набуті на підставі наданих Договорів дарування земельних ділянок. 
Також нотаріусом було роз`яснено, що у разі відсутності у спадкоємця правовстановлюючих документів, необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину, процедура зазначеного питання вирішується в судовому порядку. 
Як вбачається з матеріалів справи, наявні Договори дарування земельних ділянок, посвідчені нотаріально, які в силу положень ст. 328 та ст. 722 Цивільного кодексу України (в редакції на момент виникнення правовідносин дарування земельних ділянок), вказують на підставу та момент виникнення права власності спадкодавця на вказані земельні ділянки.
Зокрема, право власності обдаровуваного (спадкодавця) на дарунок (земельні ділянки) виникає з моменту його прийняття, що відповідає умовам пункту 1 всіх Договорах дарування земельних ділянок, які є предметом даного спору.
Відповідно до ст. 722 Цивільного кодексу України (в редакції на момент виникнення правовідносин дарування земельних ділянок), право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.
Також згідно із ст. 81 Земельного кодексу України (в редакції на момент виникнення правовідносин дарування земельних ділянок), громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.
Статтею 131 Земельного кодексу України (в редакції на момент виникнення правовідносин дарування земельних ділянок) визначено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.
Також частиною 3 ст. 132 Земельного кодексу України (в редакції на момент виникнення правовідносин дарування земельних ділянок) визначено, що угоди про перехід права власності на земельні ділянки вважаються укладеними з дня їх нотаріального посвідчення.
Крім цього, відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції 27.01.2005 року - на момент виникнення правовідносин дарування земельних ділянок), вказується, що підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є, зокрема, державний акт про право власності на земельну ділянку або нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, довічного утримання, дарування, міни земельної ділянки або іншого нерухомого майна. 
Аналогічна позиція викладена і в позиціях Верховного Суду, а саме Постановах від 03.06.2015 року у справах №6-217цс15 та № 6-412цс15, де вказується, що у разі набуття права власності на земельну ділянку за цивільно-правовою угодою таке право посвідчується не державним актом, а відповідною цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, який установлений законом. 
Аналіз вищевказаних норм визначає, що спадкодавець набув право власності на земельні ділянки в силу положень ст. 722 Цивільного кодексу України, оскільки фактично прийняв земельні ділянки як дарунки, а також в силу положень статтей 131 та 132 Земельного кодексу України, так як набув таке право на підставі нотаріальних договорів, які вважаються чинними з дня такого посвідчення, а отже зазначені земельні ділянки увійшли до складу спадщини після смерті спадкодавця.
Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що позивач є таким спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину, вступивши у володіння та управління спадковим майном.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).
Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Відсутність свідоцтва та реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у гл. 29 ЦК України, тобто в т.ч. за допомогою ст. 392 ЦК України.
Вищевказана правова позиція вказана в Постанові Верховного Суду від 22.03.2023 року у справі № 463/6829/21-ц з висновком, що «право на спадкове майно виникає з часу відкриття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на неї». 
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.
Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.
Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Відповідно до частини 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Враховуючи вище наведене, зокрема те, що спадкоємець вчинив усі дії, які були необхідними для видачі свідоцтв про право на спадщину, однак з незалежних від нього причин у видачі такого йому було відмовлено, а тому суд приходить до переконання, що позов є підставним та підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 247, 258, 263-265 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Позов задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на земельну ділянку площею 0,0391га з кадастровим номером 4610600000:01:078:0025, земельну ділянку площею 0,0375га з кадастровим номером 4610600000:01:078:0027, земельну ділянку площею 0,0355га з кадастровим номером 4610600000:01:078:0028, земельну ділянку площею 0,0394га з кадастровим номером 4610600000:01:078:0030, земельну ділянку площею 0,0396га з кадастровим номером 4610600000:01:078:0032, земельну ділянку площею 0,0406га з кадастровим номером 4610600000:01:078:0033, земельну ділянку площею 0,0404га з кадастровим номером 4610600000:01:078:0035 та земельну ділянку площею 0,0382га з кадастровим номером 4610600000:01:078:0036, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя О.В. Крамар