Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 року Справа№200/7597/25 

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся з позовом до Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області (далі відповідач) із вимогами:
Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік позивачу в розмірі, що не перевищує його середньомісячної заробітної плати.
Стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за серпень 2025 року, в розмірі 4787,26 грн, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік в розмірі 42506,12 грн, та середній заробіток за весь період затримки в розрахунку, починаючи з 13.08.2025 по день ухвалення судом рішення по даній справі.
В обґрунтування поданого позову позивач зазначає, що працював на посаді на посаду начальника відділу з питань цивільного захисту, оборонної, мобілізаційної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області. Вказує, що 11.08.2025 звернувся до відповідача с заявою про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. 12.08.2025 позивача було звільнено з займаної посади начальника відділу з питань цивільного захисту, оборонної, мобілізаційної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України) відповідно до розпорядження начальника Святогірської міської військової адміністрації №85-К від 11.08.2025. Однак в день звільнення з позивачем не було проведено розрахунок по належним йому виплатам, а саме: не було виплачено заробітну плату за серпень 2025 року в розмірі 4787,26грн., а також не було виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік.
Позивач вважає бездіяльність відповідача, щодо не нарахування та невиплати йому матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік в розмірі 42506,12 грн., а також не проведення виплати заробітної плати за серпень 2025 року в розмірі 4787,26 грн. в день звільнення, не законною.
Ухвалою суду від 07.10.2025 відкрито провадження по справі за вищезазначеним позовом та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому позовні вимоги останнім не визнаються повністю виходячи з наступного. 11.08.2025 на електронну адресу Відповідача (04053001@dn.gov.ua) надійшла заява позивача про звільнення з займаної посади з 12.08.2025 за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України). Розпорядженням начальника Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області від 11.08.2025 №85-К «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача було звільнено з займаної посади. Також 11.08.2025 на електронну адресу (04053001@dn.gov.ua) Позивач звернувся до Відповідача с заявою про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, на яку йому була надана відповідь від 14.08.2025 №2263/01.01-13 Відповідач вказує, що відсутність надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань для посадових осіб місцевого самоврядування не регулюється конкретною нормою, а є наслідком недостатності коштів в бюджеті або недотримання умов, встановлених внутрішніми документами організації (наприклад, колективним договором, положенням про оплату праці), а не законом. Її надання залежить від можливостей фонду оплати праці та не є обов`язковим у будь-якому випадку. 
Щодо не виплати заробітної плати за серпень 2025 року в розмірі 4 787,26 грн., вказує, що на підставі п.2 розпорядження начальника Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області від 11.08.2025 №85-К «Про звільнення ОСОБА_1 » із заробітної плати за серпень 2025 року відраховано кошти за 7 днів щорічної основної відпустки, які були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року за період з 13.08.2025 по 22.11.2025. Оскільки між нарахованою заробітною платою за серпень 2025 (6 217,23 грн) та переплатою за 7 днів щорічної основної відпустки, які були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року (10 609,90 грн) наявна різниця – - 4 392,67 грн. (6 217,23 – 10 609,90) в п.3 розпорядження начальника Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області від 11.08.2025 №85-К «Про звільнення ОСОБА_1 » зазначено про необхідність повернути надміру виплачені кошти в сумі 3 382,36 грн, що складається із переплати 4392,67 грн. з вирахуванням податку на доходи фізичних осіб 18 % та військового збору 5%, а саме 23% - 1 010,31 грн. (4 392,67-1 010,31=3 382,36). 13.08.2025 на рахунок Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області відкритий в ДКСУ, м. Київ згідно платіжної інструкції №4907976159 Позивачем повернуто надміру виплачені відпускні у липні 2025 року в сумі 3 382,36 грн.
Позивачем надано відповідь на відзив, в якому піддає сумніву відскановані з копій документів, які долучено до відзиву, та вважає, що вони можуть нести не достовірну інформацію.
У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача вказує, що твердження проте, що надані документи не є допустимими доказами по справі в розумінні ст. 74 КАС України – є безпідставні, оскільки засвідчені копії та відскановані з оригіналу копії документів, і це ніяк не вплинуло на зміст документа.
У додаткових поясненнях представник позивача вказує, що документи, надані відповідачем у його заперечені, повністю не відповідають наданим документам у відзиві на позовну заяву, а саме, надані документи: 
Розрахунковий лист з підписом головного бухгалтера, а в відзиві доданий файл був з вставленим малюнком її підпису; 
Штатний розпис з підписом особи, що його затверджує, але без дати його затвердження, в відзиві на позовну заяву даний документ був без підпису особи, що його затверджувала та була відсутня дата його затвердження;
Розпорядження, додане з підписами головного бухгалтера та позивача, чого не було в документі, що був доданий до відзиву на позовну заяву.
Всі ж наведені твердження відповідача про неможливість, чи відсутність коштів у здійснені виплати, яку 11.08.2025 просив позивач, є не обґрунтованими. 
Вказане випливає з наступного: позивачем 28.10.2025 на офіційну електрону адресу відповідача були спрямовані два запити на доступ до публічної інформації. На вказані запити відповідачем надано відповіді, відповідно до яких надано скановані копії документів, якими відповідач після звільнення позивача продовжував видавати розпорядження про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань іншим співробітникам. 
Зазначає, що у відзиві на позовну заяву та заперечені відповідач надав до суду інформацію, що в нього були відсутні кошти для здійснення подібних виплат позивачеві в бюджеті підприємства. Таким чином, відповідач вводить суд в оману та надає не правдиву інформації по суті справи, яка розглядається. 
Крім цього позивач вказує, що відповідно до наданого штатного розпису відповідачем запланована кількість працівників в Святогірській міській військовій адміністрації Краматорського району Донецької області на 2025 рік складала 20 осіб.
З початку року та по день звільнення позивача на підприємстві працювало фактично 11 осіб разом з керівником. Таким чином, при формуванні фонду оплати праці на 2025 рік брався за основу штатний розпис підприємства та у відповідності до чинного законодавства України планувалось асигнування фонду оплати праці на 2025 рік згідно штатного розпису. У зв`язку з тим, що працювало 11 осіб, а не 20, як передбачено штатним розписом, кожного місяця утворювалась економія оплати праці, яка і була використана на виплати матеріальних допомог різних видів працівникам установи, але за виключенням позивача.
У додаткових поясненнях від 09.11.2025 представник відповідача вказує, що розпорядження Святогірської міської військової адміністрації від 26.06.2025 №16-КВ «Про надання частини щорічної основної відпустки ОСОБА_2 » видане відповідно до законодавства та має юридичну силу, незалежно від того, як ознайомлені з ним працівники. У зв`язку з тим що Відповідач працював на дистанції, та начальник відділу з питань бухгалтерського обліку та звітності, головний бухгалтер, працює теж на дистанції, сканована копія розпорядження була направлена через електронні канали зв`язку. У зв`язку з військовим станом в Україні, оригінали розпоряджень з ознайомленнями евакуйовані з території Святогірської міської територіальної громади та зберігаються в м. Дніпро, коли був доступ до документів зроблено скановані копії з підписами ознайомлення та надані на нашу відповідь на відзив відповідача. Теж саме стосується і інших документів на які у додатковому поясненні посилається Позивач.
Відповідно до абз. 2 п. 37 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою КМУ від 28.02.2002 № 228 (далі – Порядок № 228), штатний розпис бюджетної установи затверджують одночасно з кошторисом.
Відповідно до абз.1 п.45 Порядку № 228 штатні розписи бюджетні установи затверджують у місячний строк з початку бюджетного періоду. Незважаючи на те, що штатний розпис затверджується пізніше, він вводиться у дію з 1 січня поточного бюджетного року.
Штатні розписи Святогірської міської військової адміністрації на 2025 рік введено в дію розпорядженням начальника Святогірської міської адміністрації Краматорського району Донецької області від 10.01.2025 №14.
Форма штатного розпису для бюджетних установ затверджена наказом Мінфіну України від 28.01.2002 № 57. Зазначена форма містить лише посадові оклади працівників та фонд заробітної плати за посадовими окладами. Твердження Позивача у додаткових поясненнях по справі стосовно планування асигнувань фонду оплати праці на 2025 рік згідно штатного розпису є хибними, оскільки штатний розпис не містить взагалі жодних надбавок та доплат, в тому числі матеріальної допомоги, окрім посадових окладів працівників.
У відзиві на позовну заяву надано кошторис на 2025 рік та розрахунки до нього із зазначенням усіх складових, які враховані при формуванні кошторису. Проте, оскільки матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань не є обов`язковою виплатою при формуванні кошторису вона не враховувалась та не має обов`язку враховуватись.
Економію фонду оплати праці передбачити наперед неможливо, а розгляд кожної заяви про виплату матеріальної допомоги здійснюється виключно на дату подання такої заяви. На дату подання заяви позивачем економії фонду оплати праці не було. А оскільки надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань є правом, а не обов`язком, підстав для її нарахування та виплати не було. 
Крім того, вказує, що позивач подав заяву на отримання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за день до звільнення (строки розгляду таких заяв не передбачені законодавством), а виплата матеріальної допомоги після звільнення неіснуючому працівнику неможлива.
Ухвалою суду від 11.12.2025 витребувано у відповідача докази, а саме інформацію/пояснення та наявні у відповідача докази у їх обґрунтування, чи були випадки нарахування/виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік іншим співробітникам Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, які в той самий період, що й позивач, подавали заяви про виплату відповідної допомоги, що й він; якщо так, то чим це було обгрунтовано; за рахунок яких коштів це профінансовано.
На виконання ухвали суду від 11.12.2025 представником відповідача надано пояснення, де вказано, що згідно розпоряджень начальника Святогірської міської військової адміністрації від 11.08.2025 №86-К «Про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань ОСОБА_3 » та №87-К «Про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань ОСОБА_4 » (копії додаються) співробітникам Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області було здійснено виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, в розпорядженнях вказано, що підставою для виплати допомоги є заяви, які написані 04.08.2025 і це раніше наданої заяви позивача, а саме його заява від 11.08.2025. По заявам ОСОБА_5 від 04.08.25 №53/02.01-24 та С. Чевели від 04.08.2025 № 54/02.01-24, начальником Святогірської міської військової адміністрації були прийняті рішення в резолюції на заявах – які містили вказівку щодо подальшого виконання заяви, а саме підготовка проекту розпорядження для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за дорученням начальника на підставі заяв було підготовлено проекти розпоряджень про надання допомоги.
Станом на 01.08.2025 економія фонду заробітної плати складала 49 411,23 грн. Після здійснення попереднього розрахунку заробітної плати за серпень, враховуючи заяви ОСОБА_5 від 04.08.2025 №53/02.01-24, С. Чевели від 04.08.2025 № 54/02.01-24 економія заробітної плати склала 6 088,09 грн. Оскільки розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань позивача значно перевищує залишок економії фонду заробітної плати, можливість у її здійснені відсутня. 
В усних бесідах позивачу запропонували змінити дату звільнення (позивач працював дистанційно відповідно до ст. 602 Кодексу Законів про працю України та мав можливість самостійно визначити своє місце роботи, при цьому не звільняючись виїхати в більш безпечні регіони України) щоб була можливість виявити економію та прийняти рішення про можливість надання позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з метою евакуації в більш безпечні регіони України, про що було вказано в його заяві.
Згідно з ч.ч. 5, 8 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з 23.11.2023 відповідно до розпорядження Начальника Святогірської міської військової адміністрації від 21.11.2023 року № 123-ОС «Про призначення ОСОБА_1 » було призначено на посаду начальника відділу з питань цивільного захисту, оборонної, мобілізаційної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області.
Розпорядженням начальника Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області від 11.08.2025 №85-К «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача було звільнено з займаної посади з 12.08.2025. 
У розпорядженні зокрема вказано, що Відділу з питань бухгалтерського обліку та звітності Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області (Сірман):
- взяти до уваги, що щорічна основна відпустка за період роботи з 23.11.2024 по 12.08.2025 використана в повному обсязі;
- відрахувати із заробітної плати кошти за 7 днів щорічної основної відпустки, які були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року за період з 13.08.2025 по 22.11.2025.
ОСОБА_1 у день звільнення (а саме 12.08.2025) передати:
документи згідно номенклатури справ відділу з питань цивільного захисту, оборонної, мобілізаційної роботи та взаємодії з правоохоронними органами та товарно-матеріальні цінності за актом приймання-передавання товарно-матеріальних цінностей ОСОБА_6 , головному спеціалісту відділу з питань цивільного захисту, оборонної, мобілізаційної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Святогірської міської військової адміністрації;
повернути надміру виплачені кошти в сумі 3 382,36 грн за 7 днів щорічної основної відпустки з урахуванням фактично відпрацьованого часу з 01.08.2025 по 12.08.2025 на рахунок Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області.
11.08.2025 на електронну адресу позивач звернувся до відповідача с заявою про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, де було зазначено наступне: «У зв`язку зі складними життєвими обставинами, що виникли внаслідок загострення збройної ситуації в моєму місті що спричинені збройною агресією російської федерації проти України та вимушують мене прийняти рішення щодо евакуації в більш безпечний регіон України, прошу надати матеріальну допомогу для: вирішення соціально-побутових питань. Даю згоду та дозвіл на обробку, збирання, реєстрацію, накопичення, зберігання моїх персональних даних відповідно до ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» та ст. 11 Закону України «Про інформацію».» 
На дану заяву позивача була надана відповідь від 14.08.2025 № 2263/01.01-13 де позивачу відмовлено у виплаті матеріальної допомоги. Обґрунтовано тим, що на дату надходження заяви на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань економія фонду оплати праці відсутня, можливості у здійсненні її виплати немає.
Не погоджуючись з відмовою у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача на його користь. Крім того, позивач вважає, що відповідачем не проведено виплату заробітної плати за серпень 2025 року в розмірі 4787,26 грн. в день звільнення, що у свою чергу протиправною бездіяльністью відповідача.
Трудові відносини пов`язані з оплатою праці посадових осіб органів місцевого самоврядування регулюються КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та підзаконними нормативно-правовими актами прийнятими Кабінетом Міністрів України.
У ст.1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємств.
Відповідно до ст.2 вищезазначеного закону основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про оплату праці» для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, грантів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.
Суб`єктами організації оплати праці є: органи державної влади та місцевого самоврядування; роботодавці, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців або їх представницькі органи; професійні спілки, об`єднання професійних спілок або їх представницькі органи; працівники (ч. 5 Закону України «Про оплату праці»).
Згідно з ст.13 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
У ч.1 ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами; посадова особа місцевого самоврядування - особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389 (далі – Закон №389) на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції України та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи – військові адміністрації.
Указом Президента України від 04.07.2022 № 469/2022 «Про утворення військових адміністрацій населених пунктів у Донецькій області» утворено Святогірську міську військову адміністрацію Краматорського району Донецької області.
Позивач був посадовою особою органу військової адміністрації, тому, в даних відносинах підлягають застосуванню саме норми постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 № 397 «Про затвердження Порядку фінансового забезпечення діяльності військових адміністрацій» (далі – Постанова №397) де визначено, що розмір заробітної плати працівників військових адміністрацій визначається згідно з умовами оплати праці, встановленими для працівників відповідних органів місцевого самоврядування.
Слід зазначити, що проведення аналогії між посадовими особами органів місцевого самоврядування та державними службовцями (у не врегульованих Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні") мало місце до 01.05.2016 (а саме до набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889 від 10.12.2015).
Норма ст. 3 (п.11 ч.3) Закону України "Про державну службу" (№ 889 від 10.12.2015) визначає, що дія цього Закону не поширюється на депутатів місцевих рад, посадових осіб місцевого самоврядування.
Згідно з ч.3 і 4 ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються КМУ. Джерелом формування фонду оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування є місцевий бюджет.
За нормами ч.1, 2 ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.
Суд зазначає, що Закон про Державний бюджет України регулює відносини у сфері формування та використання фінансових ресурсів, затверджує повноваження органів державної влади здійснювати виконання бюджету. За своєю суттю він є спеціальним Законом, оскільки регламентує специфічну сферу суспільних відносин. Виключно ним визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, їх розмір і цільове спрямування. Дія закону про Державний бюджет України обмежена календарним роком, регулярно здійснюються звіти і контроль за його виконанням. Особливістю цього закону є і те, що при здійсненні бюджетного процесу нормативно-правові акти застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать його положенням.
Таким чином, Закон України "Про Державний бюджет України ", як спеціальний Закон, який регулює бюджетні відносини, у тому числі й питання заробітної плати працівників органів місцевого самоврядування, як таких, що фінансуються з державного бюджету, надає повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок виплати заробітної плати працівників.
Пунктом 12 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" затверджено схеми посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців Адміністрації Президента України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, Апарату Верховної Ради України, апарату Національного центру з питань євроатлантичної інтеграції України, Рахункової палати України, апарату Ради національної безпеки і оборони України, апарату Вищої ради юстиції, секретаріату Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, апарату Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, їх територіальних органів, місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Рахункової палати Автономної Республіки Крим, виборчої комісії Автономної Республіки Крим, міністерств і республіканських комітетів Автономної Республіки Крим, органів прокуратури, судів та інших органів державної влади, згідно з додатками 1-47, 55, а також розміри надбавок за ранг державного службовця, дипломатичний ранг, спеціальне звання, та окладів осіб рядового і начальницького складу податкової міліції за спеціальні звання згідно з додатками 56-58. Умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються органом місцевого самоврядування виходячи з умов оплати праці, встановлених цією постановою, і схем посадових окладів згідно з додатками 48-54 і 57.
Підпунктом 3 п.2 постанови КМУ від 09.03.2006 № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови (в тому числі районних у містах рад та їх виконавчих комітетів), у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).
У відповідності до абз.2 п. 6 Постанови КМУ від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», із змінами та доповненнями преміювання сільських, селищних і міських голів, голів районних і районних у містах рад, їх заступників, встановлення їм надбавок, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірі, установлених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці.
Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання відповідного органу.
Рішення про зазначені виплати приймається відповідною радою.
Пунктами 13, 20 ст.42 Закону України «Про місцевого самоврядування в Україні» встановлено, що сільський, селищний, міський голова: є розпорядником бюджетних коштів, використовує їх лише за призначенням, визначеним радою; видає розпорядження у межах своїх повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи, при плануванні кошторису Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області на 2025 рік в фонді заробітної плати здійснення видатків на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не передбачено.
Розпорядженням начальника Святогірської міської військової адміністрації від 22.05.2025 № 296 «Про затвердження Положення про умови оплати праці працівників Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області» визначено, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не входить до фонду оплати праці та надається за рахунок економії фонду оплати праці у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (п. 2.7 Положення про умови оплати праці працівників Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області).
Отже, слід зазначити, що відсутність надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань для посадових осіб місцевого самоврядування не регулюється конкретною нормою, та її надання залежить від можливостей фонду оплати праці та не є обов`язковим у будь-якому випадку.
Щодо посилання позивача на те, що йому відомий той факт, що деяким посадовим особам місцевого самоврядування згідно штатного розпису у місяць його звільнення відповідно до розпорядження начальника Святогірської міської військової адміністрації надано матеріальну допомогу без будь-яких обставин.
З цього приводу, суд зазначає, що на виконання ухвали суду від 11.12.2025 по справі № 200/7597/25 було надано пояснення про, що згідно із розпоряджень начальника Святогірської міської військової адміністрації від 11.08.2025 №86-К «Про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань ОСОБА_3 » та №87-К «Про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань С. Чевелі» співробітникам Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області було здійснено виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, в розпорядженнях вказано, що підставою для виплати допомоги є заяви, які написані 04.08.2025 і це раніше наданої заяви позивача, а саме заява позивача від 11.08.2025. По заявам ОСОБА_5 від 04.08.25 №53/02.01-24 та С.Чевели від 04.08.2025 № 54/02.01-24, начальником Святогірської міської військової адміністрації були прийняті рішення в резолюції на заявах – які містили вказівку щодо подальшого виконання заяви, а саме підготовка проекту розпорядження для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за дорученням начальника на підставі заяв було підготовлено проекти розпоряджень про надання допомоги. Станом на 01.08.2025 економія фонду заробітної плати складала 49411,23 грн. Після здійснення попереднього розрахунку заробітної плати за серпень, враховуючи заяви ОСОБА_5 від 04.08.2025 №53/02.01-24, С. Чевели від 04.08.2025 № 54/02.01-24 економія заробітної плати склала 6 088,09 грн. Відповідачем вказано, що оскільки розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань позивача значно перевищує залишок економії фонду заробітної плати, можливість у її здійснені відсутня.
З цього приводу заперечень від позивача не надходило. 
Враховуючи, що позивачем подано заяву про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у день звільнення, станом на здійснення попереднього розрахунку заробітної плати за серпень, враховуючи заяви ОСОБА_5 від 04.08.2025, С. Чевели від 04.08.2025 економія заробітної плати склала 6 088,09 грн, то, фактично, економія фонду оплати праці була відсутня для виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Докази на підтвердження протилежного у матеріалах справи відсутні.
З наданих документів видатки на оплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відсутні.
Суд зазначає, що надання такого виду допомоги як матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не є обов`язком керівника, а є його правом, а тому відповідно, висновок позивача про те, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є складовою основної заробітної плати, а, відтак, належить до гарантійних виплат, не відповідає нормам чинного законодавства та є безпідставним.
Також, позивач стверджує, що відповідачем не проведено виплату заробітної плати за серпень 2025 року в розмірі 4787,26 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, в день отримання заяви про звільнення 11.08.2025 відділом з питань бухгалтерського обліку та звітності Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області здійснено розрахунок заробітної плати за період роботи у серпні 2025, тобто з 01.08.2025 по 12.08.2025 виходячи із посадового окладу згідно штатного розпису на 2025 рік з урахуванням підвищення розмірів посадових окладів на коефіцієнт 1,5 відповідно Постанови Кабінету Міністрів від 25.04.2023 № 391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану».
Оклад згідно штатного розпису на 2025 рік з урахуванням підвищення розмірів посадових окладів на коефіцієнт 1,5 начальника відділу з питань цивільного захисту, оборонної, мобілізаційної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області на дату звільнення складав - 16 187,00 грн.
Фактично у серпні 2025 року 21 робочий день, за період з 01.08.2025 по 12.08.2025. Позивачем відпрацьовано 8 робочих днів.
Тобто, оклад за 8 відпрацьованих днів складав 16 187,00 грн./21 робочий день * 8 відпрацьованих днів = 6 166,48 грн.
Заробітна плата у серпні 2025 року підлягала індексації у розмірі 133,23 грн. за повний відпрацьований місяць, із розрахунку на 8 відпрацьованих днів індексація складає 133,23 грн./21 робочий день * 8 відпрацьованих днів = 50,75 грн.
Нарахована заробітна плата Позивачу за серпень 2025 року фактично складала 6 217,23 грн., про що зазначено у розрахунку заробітної плати за серпень 2025 позивача, який додано до матеріалів справи.
Разом з тим, як вказує відповідач, позивач за період роботи з 23.11.2024 по 22.11.2025 був двічі у відпустці: 
- з 17.02.2025 по 02.03.2025 тривалістю 14 календарних днів з виплатою матеріальної допомоги для оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати, згідно розпоряджень начальника Святогірської міської військової адміністрації від 05.02.2025 № 2-КВ «Про надання частини щорічної основної відпустки Сергію Палагуті» та від 05.02.2025 №17-К «Про надання матеріальної допомоги для оздоровлення ОСОБА_2 »;
- з 18.07.2025 по 27.07.2025 тривалістю 10 календарних днів, згідно розпорядження начальника Святогірської міської військової адміністрації від 26.06.2025 № 16-КВ «Про надання частини щорічної основної відпустки ОСОБА_2 ». 
Середньоденна заробітна плата для розрахунку відпускних за вказаний період складала 1 515,70 грн. За 10 (десять) календарних днів відпустки нараховано відпускні в сумі 15 157,00 грн.
Згідно ст. 6 Закону України «Про відпуски» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.
Право на щорічну відпустку працівник набуває з першого дня роботи. Вона нараховується пропорційно відпрацьованому часу у межах робочого року.
Оскільки повний період в межах робочого року, а саме з 23.11.2024 по 22.11.2025. А тому право позивача на 24 календарних дня відпустки відсутнє. Фактично, станом на 12.08.2025 (на дату звільнення) позивач мав право лише на 17 календарних днів відпустки в межах відпрацьованого робочого року з 23.11.2024 по 22.11.2025. Тобто 7 днів щорічної основної відпустки були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року за період з 13.08.2025 по 22.11.2025. Тому за 7 днів щорічної основної відпустки, які були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року утворилась переплата, яка складала 10 609,90 грн (1 515,70 грн*7 днів відпустки наданої наперед).
На підставі п.2 розпорядження начальника Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області від 11.08.2025 №85-К «Про звільнення ОСОБА_1 » із заробітної плати за серпень 2025 року відраховано кошти за 7 днів щорічної основної відпустки, які були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року за період з 13.08.2025 по 22.11.2025.
Оскільки між нарахованою заробітною платою за серпень 2025 (6 217,23 грн) та переплатою за 7 днів щорічної основної відпустки, які були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року (10 609,90 грн) наявна різниця – - 4 392,67 грн. (6 217,23 – 10 609,90) в п.3 розпорядження начальника Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області від 11.08.2025 №85-К «Про звільнення ОСОБА_1 » зазначено про необхідність повернути надміру виплачені кошти в сумі 3 382,36 грн, що складається із переплати 4392,67 грн. з вирахуванням податку на доходи фізичних осіб 18 % та військового збору 5%, а саме 23% - 1 010,31 грн. (4 392,67-1 010,31=3 382,36). 
З даного питання заперечень від позивача не надходило.
13.08.2025 на рахунок Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області відкритий в ДКСУ, м. Київ згідно платіжної інструкції №4907976159 Позивачем повернуто надміру виплачені відпускні у липні 2025 року в сумі 3 382,36 грн. Тобто позивачем добровільно виконано вимоги розпорядження начальника Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області від 11.08.2025 №85-К.
Отже, фактично позивачу була нарахована заробітна плата за серпень 2025 року, проте вона було поглинена надміру виплачених відпускних позивачу за 7 днів відпустки з вирахуванням податків, а тому суд не приймає твердження проте, що позивачу не виплачено заробітної плати за серпень 2025 року.
Щодо обраного позивачем способу захисту суд зазначає наступне.
У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст.2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Позивач, заявляючи позовну вимогу стягнення з відповідача на його користь заробітну плату у вигляді безпідставно та незаконно не виплаченої відповідачем матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 42506,12 грн., фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження відповідача.
Аналогічна правова позиція щодо наведених обставин викладена у постанові Верховного Суду від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17 (№ К/9901/2399/17).
Інші доводи представників сторін не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з вимогами ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У відповідності до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, оскільки матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не є обов`язковою виплатою, тобто не має імперативного характеру та ставиться в залежність від наявності коштів на такі виплати, суд знаходить обґрунтованими посилання відповідача на відсутність відповідних обсягів видатків на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та відсутністю коштів на виплату матеріальної допомоги, а отже і безпідставністю вимог позивача.
Інші вимоги позивача щодо виплати середнього заробітку за весь період затримки в розрахунку, суд залишає без задоволення, як похідні.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.
Керуючись ст.2, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 КАС України, суд,-
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Святогірської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області (адреса 84130 Донецька обл. Краматорський район м. Святогірськ вул. Мазепи Івана, 54 приміщення 1, ЄДРПОУ 44810138) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.
Повне судове рішення складено 13.01.2026.
Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Шинкарьова