Справа №932/5319/22
Провадження №2/932/430/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2026 року м. Дніпро
Шевченківський районний суд м. Дніпра в складі головуючого-судді Цитульського В.І., за участю секретаря судового засідання Підопригори Р.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування власника свого майна з чужого незаконного володіння,
В С Т А Н О В И В :
14.09.2022 ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, в якому просить витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 52/100 частин квартири АДРЕСА_1 .
Для розгляду справи визначено головуючого суддю Кудрявцеву Т.О.
Ухвалами суду від 14.09.2022 позивача звільнено від сплати судового збору, від 20.10.2022 відкрито загальне позовне провадження.
09.11.2022 відповідачем подано відзив.
Ухвалою суду від 02.08.2023 закрито підготовче провадження.
Ухвалою суду від 15.02.2024 провадження у справі зупинено.
Ухвалою суду від 13.12.2024 до участі у справі залучено правонаступника позивача ОСОБА_3 – ОСОБА_1 .
У зв`язку із звільненням головуючої судді, 26.11.2025 для розгляду справи визначено головуючого суддю Цитульського В.І., який ухвалою від 27.11.2025 прийняв справу до свого провадження. При цьому розгляд справи вирішено розпочати повторно по суті.
Узагальнені доводи позивача.
На підставі договору купівлі-продажу від 27.09.1996 ОСОБА_4 продала позивачу право власності на 52/100 частин квартири АДРЕСА_1 .
Інші 48/100 частин вказаної квартири належали ОСОБА_5 
06.07.2020 позивач виявила у вказаній квартирі будівельників, квартира була зруйнована. Невдовзі відповідач повідомив що купив квартиру у ОСОБА_5 в цілому.
Після цього, позивачка з`ясувала, що ОСОБА_5 успадкував 52/100 частин квартири від ОСОБА_6 , яка у свою чергу набула їх на підставі договору дарування, укладеного 27.01.1997 між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .
Вказаний договір позивач вважає фальшивим.
В судове засідання представник позивача неодноразово не з`явився, подав заяву про розгляду справи за його відсутності.
Узагальнені доводи відповідача.
Відповідач заперечує проти задоволення позову з наступних підстав: позивачем не надано доказів проживання у квартирі, користування нею та оплати житлово-комунальних послуг; договір купівлі-продажу 52/100 частин квартири від 27.09.1996, на який покликається позивач доводячи своє право власності, є недійсним, оскільки він нотаріально не посвідчений. 
В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляду справи за його відсутності.
Обставини, встановлені судом.
На підтвердження свого права власності на 52/100 частин квартири АДРЕСА_1 позивачем долучено договір купівлі-продажу, укладений 27.09.1996 між ОСОБА_4 , як продавцем та ОСОБА_3 , як покупцем.
Предметом купівлі у вказаному договорі визначено квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 32,5 кв.м., яка складається із: 7 кухня; 8, 9 житлові кімнати; у загальному користуванні: 1 коридор; 6 – кухня.
На підтвердження факту володіння вказаним майном відповідачем, позивачем долучено договір купівлі-продажу квартири, укладений 09.06.2021 між ОСОБА_5 , як продавцем та ОСОБА_2 , як продавцем.
Предметом купівлі у вказаному договорі визначено квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 94,8 кв.м., житловою площею 64,9 кв.м., що складається із: 1, 4 коридор, 2, 3, 8, 9 житлові кімнати, 5 туалет, 6, 7 кухні, І балкон. Реєстраційний номер такого нерухомого майна – 2090071112101.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.06.2020 вбачається факт реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 (опис та реєстраційний номер якої збігається із описом, вказаним у договорі від 09.06.2021, реєстраційний номер – 2090071112101) за відповідачем ОСОБА_2 09.06.2020.
Разом із тим, із відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 09.02.2026 (день розгляду справи) вбачається відсутність записів у реєстрі за реєстраційним номером 2090071112101.
Окрім цього, станом на 09.02.2026, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис від 18.03.2021 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , знаходиться в будинку А-2, загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 31 кв.м., яка складається із: 1 коридор, 2, 5 житлові, 3 – кухня, 4 санвузол, І балкон, за іншою особою та за іншим реєстраційним номером (1755897112101).
Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.
Відповідно до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
У відповідності до ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Згідно ч.2 вказаної статті, майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо: 1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень; 2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.
Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц (пункти 43, 89).
У постанові від 18.12.2019 №522/1029/18 Велика палата Верховного Суду виснувала наступні:
“115. Відповідно до ст.387 ЦК України та ч.3 ст.10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.
116. Об`єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову.
117. Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилась, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень ЦК України.
118. Такі ж способи захисту застосовуються і до речей, визначених родовими ознаками, оскільки із чужого незаконного володіння може бути витребувана лише індивідуально визначена річ. Відповідно до положень ч.1 ст.184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними”.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі №347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18.
Висновки суду.
Позивачем заявлено вимогу про захист права власності на частину квартири АДРЕСА_1 житловою площею 32,5 кв.м., розташовану в житловому будинку А-2, яка складається із: 7 кухня; 8, 9 житлові кімнати; у загальному користуванні: 1 коридор; 6 – кухня.
При цьому у позовній заяві позивач вказує про те, що квартира у якій йому належало 52/100 частин, була зруйнована.
В свою чергу за відповідачем було зареєстровано право власності на квартиру, житловою площею 64,9 кв.м., розташовану в прибудові А’-2 до будинку А-2, що складається із: 1, 4 коридор, 2, 3, 8, 9 житлові кімнати, 5 туалет, 6, 7 кухні, І балкон.
Тобто об`єкти, право власності на який захищає позивач та той який перебував у володінні відповідача не є однаковими.
Більше того, на час вирішення спору запис про реєстрацію права власності на квартиру за відповідачем відсутній у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Окрім цього, на час вирішення спору, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про реєстрацію права власності на квартири АДРЕСА_1 іншої площі, конфігурації, за іншою особою та під іншим реєстраційним номером.
Позивач та її представник пояснень щодо таких обставин не надали, неодноразово не з`являлися в судові засідання.
З огляду на наведене суд приходить до переконання про недоведеність позивачами факту існування, на день вирішення справи, спірного об`єкту та його перебування у володінні відповідача (наявності відповідної реєстрації, принцип реєстраційного володіння майном).
З огляду на наведене суд приходить до переконання про відмову в задоволенні позову.
Інші обставини, на які вказували сторони, не впливають на вказаний висновок та на правильність вирішення спору, тому суд не надає їм оцінки.
Розподіл судових витрат.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, інших судових витрат до відшкодування не заявлено, відсутні підстави для розподілу судових витрат.
З огляду на наведено, суд
У Х В А Л И В :
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування власника свого майна з чужого незаконного володіння.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.  У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В.І.Цитульський