Постанова
Іменем України
1 грудня 2025 року
м. Київ
Справа № 159/125/24
Провадження № 61-8342св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду – головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. – розглянув у порядку письмового провадження справу, 
учасниками якої є:
заявниця –  ОСОБА_1 (далі – заявниця),
заінтересовані особи –  ОСОБА_2 (далі – скаржник), ОСОБА_3 (далі – батько заявниці), Служба у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області, 
про надання права на шлюб 
за касаційною скаргою скаржника на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2024 року,яке ухвалив суддя Чалий А. В., і постанову Волинського апеляційного суду від 29 травня 2024 року, яку ухвалила колегія суддів у складі Карпук А. К., Бовчалюк З. А., Матвійчук Л. В.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
(1) Вступ
1.           Заявниця досягла шістнадцятирічного віку та виявила бажання зареєструвати шлюб зі скаржником. Тому звернулася із заявою про надання з ним права на шлюб. Стверджувала, що шлюб зі скаржником відповідає її інтересам, зокрема, з огляду на тривалі взаємні почуття та бажання створити сім`ю, а також враховуючи те, що батько заявниці не проти такого шлюбу.
2.           Суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви. Вказав, що заявниця не навела переконливих доводів і не надала докази того, що шлюб зі скаржником до досягнення нею шлюбного віку відповідатиме її інтересам. Скаржник із висновком суду не погодився. Подав апеляційну скаргу. Стверджував, що суд не зазначив, які саме докази є необхідними та переконливими поряд зі згодою (відсутністю заперечень) всіх учасників справи. Заявниця підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.
3.           Апеляційний суд погодився із судом першої інстанції. Додатково зауважив, що батько заявниці й орган опіки та піклування жодного разу у суд не з`явилися, батько не висловив думку про те, яким саме інтересам неповнолітньої відповідає її бажання набути право на шлюб до досягнення повноліття. Суд також звернув увагу на те, що у заявниці є мати, з якою склалися неприязні відносини, вона не схвалювала стосунки доньки зі скаржником, і тому заявниця, проживаючи окремо з батьком, не вважала за потрібне погоджувати свої дії з матір`ю. На думку апеляційного суду, будучи старшим, ніж заявниця на більш як 20 років і маючи юридичний фах, позиція скаржника щодо необхідності одержання права на шлюбу через суд була визначальною для заявниці. Крім того, остання рішення суду першої інстанції не оскаржила.
4.           Скаржник подав касаційну скаргу. Наголосив, зокрема, на тому, що орган опіки та піклування і батько заявниці не заперечували проти надання їй права на шлюб зі скаржником, а апеляційний суд безпідставно застосував принцип згоди заявниці з рішенням суду першої інстанції тоді, коли вона підтримувала апеляційну скаргу скаржника. Останній вважає, що суди надмірно втрутилися у право заявниці на повагу до приватного і сімейного життя, не врахувавши її та скаржника інтереси у побудові сім`ї на паритетних засадах, почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги і підтримки.
5.           Заявниця касаційну скаргу у відзиві підтримала. Стверджувала, що відмова суду у наданні права на шлюб за наявності згоди заінтересованих осіб мала би передбачати обґрунтування негативної сторони такого шлюбу для заявниці. Зауважила, що суд не є заінтересованою особою і батьком, щоб відмовляти у задоволенні її заяви про надання права на шлюб. Тому просила цю заяву задовольнити.
6.           Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду мав відповісти на такі питання: (1) чи може суд скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні заяви особи, яка досягнула шістнадцятирічного віку, про надання їй права на шлюб, якщо остання відповідні рішення не оскаржила, однак повністю визнала апеляційну та касаційну скарги заінтересованої особи, з якою вона має намір набути та реалізувати право на шлюб? (2) чи потрібно залучати до участі у справі за заявою про надання права на шлюб обох батьків? (3) за яких умов можливе обмеження у наданні особі, яка досягла шістнадцяти років, права на шлюб?
Беручи до уваги те, що неповнолітня заявниця, хоч і не подала самостійно апеляційну та касаційну скарги на судові рішення судів попередніх інстанцій у справі окремого провадження, але визнала вимоги цих скарг і просила їх задовольнити, декларуючи не тільки індивідуальний інтерес в отриманні права на шлюб, але й спільний зі скаржником інтерес в подальшому укладенні шлюбу, що за законом має ґрунтуватися на вільному волевиявленні обох сторін, відсутність апеляційного та касаційного оскарження відповідних судових рішень саме заявницею не може бути перешкодою для їхнього перегляду та скасування за скаргою скаржника. Він має право на оскарження судових рішень як особа, заінтересована у наданні заявниці права на шлюб саме з ним.
Суди попередніх інстанцій, виявивши, що заявниця має з матір`ю конфлікт, пов`язаний із вибором партнера для шлюбу, не залучили матір заінтересованою особою, хоча вона могла повідомити про обставини, важливі для оцінки ризиків і загроз задоволення заяви неповнолітньої про надання їй права на шлюб. 
Відмовити жінці або чоловіку, які досягли шістнадцяти років, у наданні права на шлюб з конкретним чоловіком або жінкою відповідно, які досягнули шлюбного віку, суд може лише у разі, якщо укладення такого шлюбу суперечитиме інтересам заявниці (заявника), зокрема, через її (його) психічний, моральний або соціальний розвиток, відсутність вільного волевиявлення, встановлення фактів примусу до укладення шлюбу, домашнього насильства, спроби заволодіння майном заявниці (заявника), іншого обману чи зловживання довірою з боку особи, для укладення шлюбу з якою вона (він) хоче набути право на шлюб, нерозуміння наслідків вступу у шлюб, відсутності почуттів взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги тощо.
(2) Зміст заяви про надання права на шлюб зі скаржником
7.           8 січня 2024 року заявниця звернулася до суду із заявою, в якій згідно з частиною другою статті 23 Сімейного кодексу України (далі – СК України) просила надати їй право на шлюб зі скаржником. Мотивувала так:
7.1.       9 серпня 2021 року вона познайомилася зі скаржником. Між ними виникло тепле та щире спілкування, яке жодного дня з того часу не припинялося.
7.2.       26 січня 2022 року скаржник їй освідчився та висловив бажання чекати настання у неї шлюбного віку. Заявниця прийняла пропозицію. Вважає, що шлюб буде відповідати її інтересам. Скаржник більше двох років дбає про неї.
7.3.       Батько заявниці як законний представник не проти їхніх відносин.
(3) Зміст рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду
8.           25 березня 2024 року Ковельський міськрайонний суд Волинської області ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні заяви.Мотивував так:
8.1.       Заявниця не навела суду будь-яких переконливих доводів, не надала жодних доказів на обґрунтування того, що укладення шлюбу до досягнення нею шлюбного віку дійсно відповідає її інтересам, не надала доказів того, які саме інтереси має врахувати суд для надання їй права на шлюб, чи з якими винятковими обставинами вони пов`язані. Бажання заявниці зареєструвати шлюб та створити сім`ю має узгоджуватися з чинними нормами права.
8.2.       Суд не може надати право особі на шлюб на підставі посилань, наведених у заяві, які не підтверджені жодними доказами, оскільки така позиція суду ґрунтувалась би на припущеннях, що неприпустимо та суперечить вимогам частини шостої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України). Взаємні почуття любові не є підставою для надання права на шлюб особі, яка не досягла шлюбного віку.
8.3.       Оскільки заявниця не довела, що укладення шлюбу буде відповідати її інтересам, у наданні права на шлюб слід відмовити.
9.           29 травня 2024 року Волинський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою рішення суду першої інстанції залишив без змін. Мотивував так:
9.1.       Батько заявниці не висловив думку про те, як саме інтересам неповнолітньої доньки відповідає її бажання набути до настання повноліття право на шлюб.
9.2.       Як батько заявниці, так і орган опіки та піклування на судові засідання у судах обох інстанцій не з`являлися. Щоразу подавали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності.
9.3.       Заявниця має матір, однак має з останньою неприязні стосунки. Після досягнення 16 років обрала місце свого проживання разом із батьком та не вважає за необхідне погоджувати свої дії з матір`ю, яка заперечує проти стосунків доньки зі скаржником з особистих мотивів. Тому заявниця не повідомляла матір про звернення суду із заявою про надання права на шлюб.
9.4.       Скаржник більш як на 20 років старший, ніж заявниця. Його бачення щодо необхідності одержання права на шлюб неповнолітньою є домінуючим, на що однаково впливає як його вік, так і юридичний фах.
9.5.       Оскільки заявниця не довела, що укладення шлюбу буде відповідати її інтересам, суд першої інстанції правильно відмовив у наданні права на шлюб зі скаржником. Заявниця з цим рішенням погодилася і його не оскаржила.
(4) Провадження у суді касаційної інстанції
10.        7 червня 2024 року скаржник сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 19533/0/220-24 від 10 червня 2024 року), у якій просив скасувати зазначені судові рішення та задовольнити заяву заявниці. 
11.        28 червня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали. 
12.        19 липня 2024 року скаржник подав заяву про усунення недоліків касаційної скарги.
13.        25 вересня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою скаржника та про витребування справи із суду першої інстанції.
14.        13 жовтня 2024 року заявниця сформувала у системі «Електронний суд» відзив на касаційну скаргу (вх. № 32463/0/220-24 від 14 жовтня 2024 року), у якому підтримала касаційну скаргу повністю, просила скасувати зазначені судові рішення та задовольнити заяву про надання права на шлюб зі скаржником.
15.        30 липня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою призначив справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
16.        Скаржник мотивував касаційну скаргу так: 
16.1.    Відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 23 СК України за подібних правовідносин. У Єдиному державному реєстрі судових рішень є постанова Верховного Суду у складі колегії судів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 601/1086/16, але згідно з нею суд відмовив заявниці у задоволенні її заяви про надання права на шлюб через те, що вона не досягла 16 років, тоді як у справі № 159/125/24 такої обставини немає.
16.2.    Заяву про надання права на шлюб підтримав батько заявниці, не заперечувала Служба у справах дітей міської ради.
16.3.    Апеляційний суд безпідставно застосував принцип згоди заявниці з рішенням суду першої інстанції тоді, коли вона підтримувала апеляційну скаргу скаржника. 
16.4.    Суд нівелював інтереси заявниці у побудові сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги та підтримки. 
16.5.    Суд порушив статтю 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі – Конвенція), надмірно втрутившись у право на повагу до приватного та сімейного життя.
(2) Позиції інших учасників справи
17.        13 жовтня 2024 року заявниця сформувала у системі «Електронний суд» відзив на касаційну скаргу, в якому останню підтримала повністю. Просила скасувати судові рішення та надати їй право на шлюб зі скаржником. Мотивувала так:
17.1.    Відмова суду у наданні права на шлюб за наявності згоди заінтересованих осіб мала би передбачати обґрунтування негативної сторони такого шлюбу для заявниці. 
17.2.    Суд не є заінтересованою особою і батьком, щоб відмовляти у задоволенні її заяви про надання права на шлюб. Тому просила останню задовольнити.
17.3.    Суд надмірно втрутився в особисте життя заявниці, бо згоду на шлюб надали всі заінтересовані особи.
17.4.    Скаржник активно сприяє навчанню заявниці в інституті за спеціальністю «Психологія», майже щодня возить на пари та допомагає опанувати цю професію.
18.        Інші учасники справи відзиви на касаційну скаргу не надали.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
(1) Межі розгляду справи у суді касаційної інстанції
19.        Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 25 вересня 2024 рокупостановив ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою скаржника на підставі, визначеній у пункті 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
20.        Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
21.        З огляду на вказаний припис Верховний Суд за загальним правилом переглядає оскаржені судові рішення у межах тих доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження. 
(2) Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій
(2.1) Чи може суд скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні заяви особи, яка досягнула шістнадцятирічного віку, про надання їй права на шлюб, якщо остання відповідні рішення не оскаржила, однак повністю визнала апеляційну та касаційну скарги заінтересованої особи, з якою вона має намір набути та реалізувати право на шлюб?
22.        Заявниця звернулася до суду із заявою про надання їй права на шлюб зі скаржником. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви. Апеляційний суд за апеляційною скаргою скаржника із цим рішенням погодився. Скаржник оскаржив обидва судові рішення в касаційному порядку. Заявниця вимоги обох скарг підтримала та просила задовольнити її заяву.
23.        Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 цього кодексу).
24.        Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
25.        Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
26.        Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).
27.        Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду звертає увагу на те, що диспозитивність – один із принципів цивільного судочинства, на підставі якого учасник справи самостійно вирішує, зокрема, чи оскаржувати судові рішення у касаційному порядку та в яких межах (див., наприклад, постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2023 року у справі № 465/6549/16-ц, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20 та від 19 квітня 2024 року у справі № 518/776/20).
28.        Особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження (частина четверта статті 364 ЦПК України).
29.        Особа, яка подала касаційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати касаційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення касаційного провадження (речення перше частини четвертої статті 398 ЦПК України).
30.        За обставинами справи апеляційну та касаційну скаргу на судові рішення судів попередніх інстанцій подав скаржник, а не заявниця. Остання обидві скарги визнала та просила їх задовольнити.
31.        Верховний Суд звертає увагу на те, що за змістом частини другої статті 23 СК України суд надає право на шлюб із конкретною особою, яка має бути залученою до участі у справі окремого провадження. З огляду на це, а також враховуючи, що подальша реалізація права на шлюб передбачає наявність спільного інтересу жінки та чоловіка, спрямованого на створення сімейного союзу, і їхнього спільного волевиявлення (частина перша статті 21, частина перша статті 24 СК України), якщо неповнолітня особа, яка подала заяву про надання їй права на шлюб із заінтересованою особою, самостійно не оскаржила відмову суду у задоволенні цієї заяви, але таку відмову оскаржила вказана заінтересована особа, а заявник (заявниця) визнав (визнала) апеляційну та касаційну скарги, відсутність відповідної скарги саме від заявника (заявниці) не може бути перешкодою для перегляду оскаржених судових рішень і за наявності підстав – для їхнього скасування.
32.        Помилковим є висновок апеляційного суду про те, що заявниця погодилася з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні її заяви, коли вона визнала апеляційну скаргу скаржника, з яким хотіла набути право на шлюб. Беручи до уваги, що неповнолітня заявниця, хоч і не подала самостійно апеляційну та касаційну скарги на судові рішення судів попередніх інстанцій, але визнала вимоги цих скарг і просила їх задовольнити, маючи інтерес в отриманні права на шлюб (що за законом має ґрунтуватися на вільному волевиявленні обох сторін) саме зі скаржником, відсутність апеляційного та касаційного оскарження відповідних судових рішень саме заявницею не може бути перешкодою для їхнього перегляду, а за наявності підстав – для скасування. 
(2.2) Чи потрібно залучати до участі у справі за заявою про надання права на шлюб обох батьків?
33.        Заявниця визначила заінтересованими особами її батька та скаржника, з яким вона хотіла набути право на шлюб. Суд першої інстанції 19 лютого 2024 року постановив ухвалу, згідно з якою залучив до участі у справі орган опіки та піклування. Батько на судові засідання не з`являвся, подав заяву про розгляд справи без його участі через постійне перебування у відрядженнях. Зазначив, що підтримує обдуманий вибір доньки, а саме «укладення шлюбу не через нагальну потребу у зв`язку із вагітністю, а шляхом зваженого вибору, погодженого зі мною». Просив задовольнити заяву доньки. Орган опіки та піклування також просив розглядати справу за відсутності його представника. Останній вимогу заявниці у письмовій заяві підтримав і не заперечував проти її задоволення.
34.        Апеляційний суд вказав, що батько заявниці не висловив думку про те, як саме інтересам неповнолітньої доньки відповідає її бажання набути до настання повноліття право на шлюб. Крім того, зазначив, що батько заявниці й орган опіки та піклування на судові засідання у судах обох інстанцій не з`являлися, подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності.
Під час судового засідання апеляційний суд встановив, що заявниця має з матір`ю неприязні стосунки, через які вона не залучила її заінтересованою особою. Причиною неприязні було те, що мати з особистих мотивів заперечувала проти відносин її доньки зі скаржником. Тому заявниця після досягнення 16 років почала проживати окремо від матері разом із батьком і не вважала за необхідне погоджувати з матір`ю свої дії щодо подання заяви про надання права на шлюб.
35.        Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).
36.        Окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).
37.        За змістом частини третьої зазначеної статті у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб.
38.        Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (речення перше частини третьої статті 294 ЦПК України).
39.        У справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи (частина третя статті 42 ЦПК України).
40.        Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб (частина четверта статті 294 ЦПК України).
41.        Права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом (речення перше частини другої статті 59 ЦПК України).
42.        Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (частини друга та третя статті 150 СК України).
43.        Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (абзац третій частини другої статті 3 СК України).
44.        В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).
45.        Визначаючи й оцінюючи найкращі інтереси дитини, слід ураховувати такі чинники: (а) погляди дитини, (б) її індивідуальність, (в) збереження сімейного оточення та підтримання сімейних відносин, (г) піклування, захист і безпеку дитини, (ґ) вразливе становище, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19).
46.        Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
47.        До участі у справі за заявою неповнолітньої особи про надання права на шлюб залучаються один або обоє батьків (усиновлювачів) неповнолітньої особи, піклувальник, оскільки ці особи зобов`язані захищати дитину, а отже, мають володіти інформацією про її життєві наміри. Крім того, участь у справі має брати особа, з якою передбачається реєстрація шлюбу, а також інші заінтересовані особи.
48.        Заперечення батьків (усиновлювачів, піклувальників) щодо надання права на шлюб не є підставою для відмови в задоволенні заяви ( ОСОБА_4 . Сімейний кодекс України: Науково-практичний коментар. К.: Видавничий Дім «Ін Юре», 2003. С. 71), оскільки головним критерієм для задоволення заяви про надання права на шлюб є встановлення судом відповідності такого права інтересам заявника, а саме відсутності ризиків і загроз для цих інтересів, зокрема від особи, з якою неповнолітній (неповнолітня) хоче набути право на шлюб. Заперечення такої особи проти надання права на шлюб з нею є підставою для відмови у задоволенні відповідної заяви.
49.        ЦПК України не визначає повне коло осіб, які є заінтересованими у справах окремого провадження. Таке коло визначається залежно від мети заявника, взаємовідносин його із цими особами у зв`язку із предметом заяви. Неправильне визначення заінтересованих осіб заявником не є підставою для відмови у задоволенні заяви. Таких осіб суд може залучити до участі у справі самостійно, або вони можуть вступити у справу з власної ініціативи (див. mutatis mutandis постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 лютого 2025 року у справі № 183/4366/24, від 13 листопада 2024 року у справі № 308/14160/21, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2024 року у справі № 333/8899/21).
50.        Колегія суддів вважає, що за обставинами цієї справи, коли апеляційний суд встановив, що заявниця має неприязні відносини з її матір`ю через те, що остання не схвалила вибір доньки, він, незважаючи на наявність серед кола заінтересованих осіб батька заявниці, мав, дбаючи про якнайкраще забезпечення інтересів дитини, залучити також її матір до участі у справі заінтересованою особою. Зокрема для того, щоб переконатися, чи не зумовить отримання заявницею права на шлюб можливих негативних наслідків (ризиків, загроз) для неї, зокрема, у вигляді фізичної, моральної або майнової шкоди з боку скаржника.
(2.3) За яких умов можливе обмеження у наданні особі, яка досягла шістнадцяти років, права на шлюб?
51.        Заявниця просила надати їй право на шлюб, оскільки вона згідно з частиною другою статті 23 СК України досягла шістнадцяти років, а шлюб зі скаржником відповідає її інтересам.
Суди першої й апеляційної інстанцій відмовили у задоволенні заяви. Суд першої інстанції наголосив на тому, що заявниця не навела суду переконливих доводів і не надала жодних доказів того, що укладення шлюбу до досягнення нею шлюбного віку дійсно відповідає її інтересам, а взаємні почуття любові не є підставою для надання права на шлюб особі, яка не досягла шлюбного віку. Апеляційний суд теж погодився з тим, що заявниця не довела, що укладення шлюбу буде відповідати її інтересам.
52.        Скаржник вважав ці судові рішення помилковими. Зазначив, зокрема, що суд непропорційно втрутився у право заявниці на повагу до приватного та сімейного життя, не врахувавши їхній спільний інтерес у побудові сім`ї. Заявниця у відзиві на касаційну скаргу визнала останню у повному обсязі. 
53.        Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає доводи скаржника частково обґрунтованими, а висновки судів про покладення виключно на заявницю обов`язку доказування відповідності шлюбу її інтересам помилковим.
54.        Мати свою сім`ю, почувати себе у ній вільною людиною, жити в оточенні поваги та любові – природне право кожного ( ОСОБА_4 . Сімейний кодекс України: Науково-практичний коментар. К.: Видавничий Дім «Ін Юре», 2003. С. 17). Суд не може покладати обов`язок доведення необхідності надання права на шлюб виключно на неповнолітнього заявника (неповнолітню заявницю). Доведення особою власного інтересу у набутті права на шлюбу охоплює, зокрема, вільне волевиявлення цієї особи та відсутність доказів можливих негативних наслідків (ризиків, загроз) для неї, зокрема, у вигляді фізичної, моральної або майнової шкоди. Доведення вказаних обставин не є обмеженим певними засобами доказування. Суд у такій категорії справ для якнайкращого забезпечення інтересів дитини має відігравати активну роль і перевірити, чи є обставини, які засвідчують невідповідність надання права на шлюб цим інтересам.
55.        Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).
56.        Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (стаття 8 Конвенції).
57.        Чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права (стаття 12 Конвенції).
58.        Фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я має право на сім`ю (частина перша статті 291 Цивільного кодексу України).
59.        Сім`я є первинним та основним осередком суспільства (частина перша, статті 3 СК України). За змістом частини третьої цієї статті сім`я створюється, зокрема, на підставі шлюбу.
60.        Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 21 СК України).
61.        Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (частина перша статті 55 СК України).
62.        Особа, яка досягла шлюбного віку, має право на створення сім`ї. У випадках, передбачених частиною другою статті 23 цього Кодексу, сім`ю може створити особа, яка не досягла шлюбного віку (частина перша статті 4 СК України).
63.        Шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу (стаття 22 СК України).
64.        Право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам (стаття 23 СК України).
65.        Шлюбний вік – складна правова категорія, основою для визначення якої є не лише і не стільки здатність до статевого життя і зачаття дитини. Шлюбний вік визначається з урахуванням статевої зрілості, завершення фізичного росту організму, стану психічного, розумового, морального та соціального розвитку людини, які в комплексі мають забезпечити здатність її до виконання нової суспільної ролі – дружити, матері, чоловіка, батька ( ОСОБА_4 . Сімейний кодекс України: Науково-практичний коментар. К.: Видавничий Дім «Ін Юре», 2003. С. 67-68).
66.        За змістом статей 22 і 23 СК України особа, яка бажає укласти шлюб, але не досягла шлюбного віку, має право звернутися до суду із заявою про надання права на шлюб. Парламент чітко визначає дві обов`язкові умови: перша – особа повинна досягнути шістнадцяти років; друга – шлюб має відповідати її інтересам (див. постанову Верховного Суду у складі колегії судів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 601/1086/16).
67.        Суди попередніх інстанцій встановили, зокрема, такі факти: 
67.1.    Заявниця народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджує паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 31 травня 2021 року.
67.2.    На момент звернення до суду із заявою про надання права на шлюб зі скаржником заявниця досягнула шістнадцятирічного віку.
68.        Верховний Суд зауважує, що частина друга статті 23 СК України передбачає можливість жінки (чоловіка), які досягнули шістнадцятирічного віку, за рішенням суду набути право на шлюб із конкретним чоловіком (жінкою) відповідно, який (яка) є заінтересованою особою у справі. Оскільки суд має впевнитися у тому, що шлюб заявника (заявниці) саме з конкретною особою відповідатиме його (її) як дитини найкращим інтересам ( ОСОБА_4 . Сімейний кодекс України: Науково-практичний коментар. К.: Видавничий Дім «Ін Юре», 2003. С. 72), резолютивна частина рішення про задоволення заяви про надання права на шлюб має узгоджуватися з частиною другою статті 23 СК України, за якою суд надає право на шлюб, а не знижує шлюбний вік і не надає згоду на укладення шлюбу. 
Крім того, у цій частині рішення мають бути прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), інші ідентифікуючі ознаки (паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адреса реєстрації місця проживання тощо) особи, право на шлюб з якою суд надає неповнолітньому заявнику (неповнолітній заявниці). 
69.        Одержавши право на шлюб з певною особою, заявник (заявниця) не може зареєструвати шлюб з іншою особою. Для такої реєстрації необхідним буде повторне звернення до суду згідно з частиною другою статті 23 СК України ( ОСОБА_4 . Сімейний кодекс України: Науково-практичний коментар. К.: Видавничий Дім «Ін Юре», 2003. С. 72).
70.        За змістом частини другої статті 23, частини першої статті 55 СК України у сукупності з пунктом 1 статті 8 Конвенції відмовити жінці або чоловіку, які досягли шістнадцяти років, у наданні права на шлюб з конкретним чоловіком або жінкою відповідно, які досягнули шлюбного віку, суд може лише у разі, якщо укладення такого шлюбу суперечитиме інтересам заявниці (заявника), зокрема, через її (його) психічний, моральний або соціальний розвиток, відсутність вільного волевиявлення, встановлення фактів примусу до укладення шлюбу, домашнього насильства, спроби заволодіння майном заявниці (заявника), іншого обману чи зловживання довіроюз боку особи, для укладення шлюбу з якою вона (він) хоче набути право на шлюб, нерозуміння наслідків вступу у шлюб, відсутності почуттів взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги тощо.
71.        Верховний Суд звертає увагу на те, що обмеження інтересу в набутті права на шлюб є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право заявниці (заявника) на повагу до її (його) особистого та сімейного життя. Тому під час розгляду заяви про надання права на шлюб суд повинен встановити, чи обмеження такого інтересу (відмова у задоволенні заяви про надання права на шлюб) має правомірну мету та є пропорційним цій меті згідно зі статтею 8 Конвенції. 
72.        Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні заяви заявниці, не встановили, що її відносини зі скаржником є «токсичними» для неї, ґрунтуються на авторитеті чи примусі скаржника, або що для заявниці набуття права на шлюб зі скаржником передбачатиме певні ризики чи загрози, суттєві для її інтересів як дитини. Без встановлення цих обставин передчасним є висновок судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні заяви про надання права на шлюб. Тому касаційну скаргу слід задовольнити частково.
(3) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
(3.1) Щодо суті касаційної скарги
73.        Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду (пункт 2 частини першої статті 409 ЦПК України).
74.        Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
75.        Із урахуванням висновку про часткову обґрунтованість касаційної скарги через порушення судами першої й апеляційної інстанцій норм права оскаржені судові рішення слід скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
у х в а л и в:
1.           Касаційну скаргу  ОСОБА_2  задовольнити частково.
2.           Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 29 травня 2024 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий	 	В. І. Крат	
Судді	 	Д. А. Гудима	
 	 	І. О. Дундар	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	П. І. Пархоменко