Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2612/25 
номер провадження 2-а/695/63/25

25 грудня 2025 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого – судді Середи Л.В.,
за участю:
секретаря – Оніщенко Н.В.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – адвоката Побиванця Ю.В.,
представника відповідача – Коваленко А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Золотоноша справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, 
ВСТАНОВИВ:
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову ЕНА №4906666 від 06.06.2025 винесену поліцейським Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області Шкварою В.М. про накладення адміністративного штрафу в сумі 3400 грн. за ч. 2 ст. 126 КУпАП;
- провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП стосовно ОСОБА_1 закрити у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, згідно п. 1 ст. 247 КУпАП.
Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що склад адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП є формальним і передбачає обов`язкову наявність суб`єкта – водія. Проте, згідно з п. 1.10 ПДР України, водієм є особа, яка керує транспортним засобом. Обов`язок мати посвідчення водія відповідної категорії (п. 2.1 «а» ПДР) покладається виключно на осіб, які керують механічними транспортними засобами. Згідно з визначенням, наведеним у п. 1.10 ПДР: Електротранспорт вважається «механічним» лише за умови, що потужність його двигуна перевищує 3 кВт.
Електроскутер «FORTE LEON», яким керував позивач, має потужність 2,5 кВт, що підтверджується технічною документацією та товарним чеком. Таким чином, вказаний транспортний засіб за своїми технічними характеристиками прирівнюється до велосипедів або інших немеханічних пристроїв, для керування якими законодавство України не вимагає наявність посвідчення водія.
Позивач вказує на хибність позиції працівника поліції, який прирівняв будь-який електроскутер до категорії «А1» (мопеди). Пункт 2.13 ПДР дійсно відносить до категорії «А1» транспортні засоби з електродвигуном до 4 кВт. Проте, пункт 2.13 визначає лише розподіл уже існуючих категорій водійських прав.
Водночас загальні положення (п. 1.10 ПДР) встановлюють базовий поріг, з якого транспортний засіб взагалі починає вважатися «механічним» і потребує водійських прав як таких. Оскільки потужність скутера Позивача (2,5 кВт) менша за встановлений законом поріг (3 кВт), такий скутер взагалі не потрапляє у сферу регулювання норм, що вимагають наявність посвідчення водія, незалежно від того, як він називається («скутер» чи «мопед»).
Позивач зазначає, що працівник поліції під час винесення постанови проігнорував надану йому інструкцію з експлуатації скутера. Поліцейський не здійснив жодних технічних замірів та не надав жодних доказів того, що потужність двигуна перевищує 3 кВт. В силу ст. 62 Конституції України та презумпції невинуватості в адміністративному праві, обов`язок доказування технічних параметрів, що є підставою для відповідальності, лежить виключно на суб`єкті владних повноважень. Сама по собі постанова не може бути єдиним доказом правопорушення, якщо її зміст заперечується технічними паспортами пристрою.
Позивач звертає увагу суду на те, що чинне законодавство та ПДР не містять чіткого визначення терміну «електроскутер». Враховуючи прогалини у законодавстві, згідно з практикою ЄСПЛ (зокрема, принцип «належного урядування»), будь-які сумніви чи неточності у законі мають тлумачитися на користь приватної особи, а не держави.
Ухвалою судді від 16.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого проти позову заперечує у повному обсязі, вважаючи його безпідставним. Свої доводи відповідач обґрунтовує тим, що екіпажем патрульної поліції під час патрулювання м. Золотоноша 06.06.2025 р. було виявлено водія електроскутера «FORTE», який рухався без мотошолома та, як з`ясувалося пізніше, без відповідної категорії права керування. Поліцейський діяв на підставі ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», належним чином представився та висунув законну вимогу про пред`явлення документів. Позивач не зміг надати посвідчення водія категорії «А1», чим порушив п. 2.1.а ПДР України. Факт правопорушення та дотримання процедури розгляду справи підтверджується відеозаписом з бодікамери №2495.
Згідно з п. 2.13 ПДР України, до категорії «А1» належать мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають електродвигун потужністю до 4 кВт.
Відповідно до п. 3 Положення, затвердженого Постановою КМУ №340 від 08.05.1993, керувати такими засобами дозволяється лише за наявності посвідчення водія категорії «А1». Відповідач стверджує: хоча електроскутер Позивача потужністю 2,5 кВт і не є «механічним» транспортним засобом, він все одно є транспортним засобом, який за технічними характеристиками прирівняний до мопеда. Отже, спеціальна норма (п. 2.13 ПДР та Постанова КМУ №340) встановлює обов`язок мати права категорії «А1» для всіх електроскутерів потужністю до 4 кВт, незалежно від їхньої «механічності».
На підтвердження своєї позиції Відповідач посилається на низку постанов апеляційних адміністративних судів (справи №712/8597/21, №521/11373/21 та інші), де суди дійшли висновку, що водії транспортних засобів з електродвигуном до 3 кВт є повноцінними суб`єктами правопорушень. Також відповідач цитує постанову Верховного Суду від 15.03.2023, де зазначено, що електросамокат/скутер є джерелом підвищеної небезпеки, а його потужність не має значення для кваліфікації діяльності, пов`язаної з його використанням.
Вважає, що оскаржувана постанова серії ЕНА №4906666 є законною, обґрунтованою та винесеною у повній відповідності до КУпАП, а доводи позивача спрямовані лише на уникнення відповідальності.
У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити з підстав, які вказані у позовній заяві.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала зх. підстав, які вказані у відзиві на позовну заяву, вважала позовні вимоги безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
Заслухавши доводи сторін по справі, перевіривши матеріали справи та докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №4906666 від 06.06.2025, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом електроскутером «FORTE», 06.06.2025 об 11 годині 57 хвилини у м. Золотоноша, вул. Героїв Маріуполя, 3, керував транспортним засобом без відповідної категорії А1 та без мотошолома, чим порушив п.п. 2.1, 2.3 ПДР України, що є порушенням ч. 2 ст. 126, 4.5 ст.121 КУпАП та п. 2.1 а ПДР України (керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким ТЗ) та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП і його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400.00 гривень.
З постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №4906666 від 06.06.2025 відносно ОСОБА_1 вбачається, що до неї, як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення та на підтвердження факту порушення позивачем п. 2.1 а ПДР України, надано відео з бодікамери №2495 та автомобільного відео реєстратора.
Під час розгляду справи судом було досліджено та всебічно проаналізовано додані до матеріалів справи відеозаписи з нагрудної бодікамери поліцейського №2495 та автомобільного відеореєстратора службового авто.
За результатами перегляду вказаних відеозаписів судом встановлено наступне:
06.06.2025 року екіпажем поліції було здійснено зупинку транспортного засобу (електроскутера) під керуванням ОСОБА_1 .
Працівники поліції висунули вимогу позивачу пред`явити посвідчення водія на право керування даним видом транспорту (категорії А1). Позивач повідомив про відсутність у нього такого документа, проте надав і пояснення, що за технічними характеристиками (потужністю двигуна) вказаний транспортний засіб не потребує наявності права на керування.
На відеозаписі зафіксовано, що пасажир електроскутера перебував без захисного шолома. Позивач та пасажир під час спілкування з працівниками поліції даний факт не заперечували.
Поліцейським було роз`яснено позивачу суть інкримінованого правопорушення, повідомлено про суть правопорушення та порядок оскарження винесеної постанови до суду. Позивача було ознайомлено з його правами у відповідності до вимог ст. 268 КУпАП.
Таким чином, судом встановлено, що процедура розгляду справи на місці зупинки була дотримана.
Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам суд зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки регулює Закон України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ, який відповідно визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 9 статті 15 Закону України «Про дорожній рух» 30.06.1993 року №3353-XII кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.
Право на керування транспортними засобами відповідної категорії може бути надано, зокрема: мототранспортними засобами і мотоколясками (категорії A1, A) - особам, які досягли 16-річного віку.
Особа, яка бажає отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов`язана, відповідну підготовку в акредитованому закладі або самостійно опанувати зміст теоретичного модуля типової навчальної програми з урахуванням категорій транспортних засобів та пройти відповідну підготовку з практичного керування в акредитованому закладі або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити. Порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України.
Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно із частиною 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» 30.06.1993 року №3353-XII водій зобов`язаний, зокрема, мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а також інші документи, передбачені законодавством.
Відповідно до приписів п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, в тому числі статті 124-1 – 126.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно із статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивача притягнуто до адміністративної відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Зазначена правова норма встановлює відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передачу керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Об`єктом правопорушення є встановлений порядок отримання права на керування транспортним засобом, а також суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Об`єктивна сторона правопорушення – це формальний склад керування транспортними засобами особами, які не мають права керування цими засобами, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування.
Суб`єктивною стороною правопорушення є вина у формі прямого умислу щодо порушення встановленого порядку керування транспортним засобом, і у формі необережності – щодо наслідків діяння у вигляді пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових та інших споруд чи іншого майна.
Позивачу інкриміновано порушення п.2.1.а) Правил дорожнього руху.
Згідно з п. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі – ПДР), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно з п. 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
У пункті 1.10 ПДР України наведені терміни, що використовуються у Правилах дорожнього руху та мають наступне значення:
- водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керування транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі;
- транспортний засіб - це пристрій призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів;
- механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт;
- мопед - двоколісний транспортний засіб, що має двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт;
Відповідно до п. 2.1.а) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).
За приписами п.2.4.а) ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. ПДР.
Слід також враховувати, що відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року №340 (Положення №340), особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.
Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.
Відповідно до приписів п. 3 Положення № 340 транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються, зокрема, на категорії:
А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Тобто, керування транспортним засобом, обладнаним електродвигуном, потужністю до 4 кВт можливе лише за наявності посвідчення водія.
Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.12.2019 у справі № 310/4817/17.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З матеріалів справи (доданий позивачем товарний чек та Інструкція з експлуатації акумуляторного скутера) вбачається, що відповідно до характеристики транспортного засобу «Forte», потужність мотору останнього складає 2500 Вт та має два колеса, максимальна швидкість вказаного електроскутера складає до 45 км/год., тобто, вказаний електроскутер відповідно до вищезазначеного Закону України є низькошвидкісним легким електричним транспортним засобом.
Отже, транспортний засіб «Forte», яким керував позивач, хоч і не є механічним, адже обладнаний електродвигуном потужністю менше 3 кВт, проте являється двоколісним транспортним засобом, який за своїми технічними характеристиками прирівняний до мопеду.
Водіями (відповідно до п.1.10 ПДР) вважаються не лише особи, які керують механічними транспортними засобами, тобто, які обладнані електродвигуном потужністю понад 3 кВт, а й тими транспортними засобами, які не перевищують таких параметрів потужності.
З огляду на вищевикладене, відповідно до пункту 2.13 Правил дорожнього руху, частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух», пункту 3 Положення від 08.05.1993 року №340, позивач для керування транспортним засобом, обладнаним електродвигуном потужністю до 4 кВт, зобов`язаний був мати посвідчення водія категорії «А1» та відповідно до підпункту «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху і статті 16 Закону України «Про дорожній рух» виконати свій обов`язок, пред`являти на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія.
Позивач водійське посвідчення, у тому числі категорії А1, не отримував, про що заявив поліцейському, що зафіксовано на доданому до матеріалів справи відеозаписі.
Враховуючи викладене, оскільки висновки інспектора патрульної поліції є обґрунтованими та підтверджені належними доказами, під час прийняття оспорюваної постанови інспектор патрульної поліції діяв на підставі та у межах своїх повноважень, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
З урахуванням наведеного, оспорювана позивачем постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, тому підстави для її скасування відсутні.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок доказування правомірності рішення покладається на відповідача. Суд вважає, що Відповідачем надано достатні та належні докази (відеозапис з бодікамери №2495), які підтверджують: факт керування Позивачем транспортним засобом; факт відсутності у Позивача посвідчення водія відповідної категорії, що було визнано самим Позивачем на місці зупинки; дотримання інспектором поліції процедури розгляду справи та прав особи, що притягається до відповідальності.
Натомість, позивачем не надано суду жодних доказів, які б спростовували вимоги Положення №340 щодо необхідності наявності права керування для ТЗ категорії «А1». Посилання позивача виключно на «немеханічність» скутера не звільняє його від обов`язку дотримуватися спеціальних норм, що регулюють допуск громадян до керування транспортними засобами.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що інспектор поліції Шквара В.М. діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом. Оскаржувана постанова є обґрунтованою, прийнятою з урахуванням усіх обставин справи, а тому підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня виготовлення повного тексту.
Повний текст рішення складено 29 грудня 2025 року.

Суддя         Середа Л.В.