Справа № 464/4322/24                        Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М. 
Провадження № 22-ц/811/3335/24                Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Цьони С.Ю.
з участю: ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,
представника Сихівської районної адміністрації Львівської 
міської ради – Кузів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 вересня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради про встановлення фактупостійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 по день смерті ОСОБА_3 .
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що через ЦНАП звернувся до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради із заявою про переоформлення договору найму житлового приміщення АДРЕСА_1 , однак така була залишена без розгляду у зв`язку з тим, що він не зареєстрований за цією адресою, а відтак відсутнє підтвердження факту його постійного проживання разом з наймачем. Квартира АДРЕСА_1 , житловою площею 20.34 кв.м., що складається з однієї житлової кімнати та кухні була надана його прабабусі, ОСОБА_4 , для проживання сім`єю у складі однієї особи відповідно до ордера № 789, виданого 27 вересня 1978 року на підставі рішення виконкому Ленінської райради депутатів трудящих від 29 серпня 1978 року № 626. В подальшому у вищезазначеній квартирі проживала його бабуся, ОСОБА_5 , його матір – ОСОБА_6 , її брат, ОСОБА_3 . Позивач проживав у спірній квартирі разом з матір`ю, ОСОБА_7 , та її братом, ОСОБА_3 , який був квартиронаймачем, був зареєстрований у цій квартирі з 2006 року. Будучи неповнолітнім він не брав участі у витратах на утримання квартири, зокрема, оплаті комунальних послуг, однак відносився до членів сім`ї наймача. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї, а критеріями, за наявності яких особи складають сім`ю, є спільне проживання, спільний побут і взаємні права та обов`язки. Після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , він продовжує проживати у квартирі АДРЕСА_1 , в якій був зареєстрований з 26 квітня 2006 року до 18 червня 2019 року, а в подальшому проживав без реєстрації. Крім того, на момент смерті ОСОБА_3 він навчався у Львівському національному університеті природокористування на денній формі навчання, що додатково підтверджує його проживання у Львові у цей період. Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради не приймала рішення щодо визнання його права на жилу площу чи відмову у визнанні такого, відтак встановлення факту його постійного проживання в квартирі АДРЕСА_1 матиме для нього юридичне значення, оскільки надасть йому можливість реалізувати своє право на звернення до Сихівської районної адміністрації Львівської міської радиіз заявою про переоформлення договору найму житлового приміщення АДРЕСА_1 . 
З наведених підстав просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , до дня смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 24 вересня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради про встановлення факту – відмовлено.
Рішення суду оскаржив  ОСОБА_1 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що з 26 квітня 2006 року до 18 червня 2019 року він був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , а в подальшому проживав у цій квартирі без реєстрації, що підтверджується актом, складеним ПП «Управляючи компанія «Дністер», яка є уповноваженим суб`єктом на складення такого акту, оскільки надає послуги з утримання вищезазначеного будинку. ОСОБА_1 проживав в квартирі  АДРЕСА_1 , як член сім`ї наймача разом з матір`ю ОСОБА_7 та її братом ОСОБА_3 , який був квартиронаймачем. На момент смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 продовжував проживати у вищезазначеній квартирі. Проживаючи з квартиронаймачем однією сім`єю, він набув та має з квартиронаймачем рівні права на користування житловим приміщенням. Повнолітній член сім`ї наймача у разі смерті наймача має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради Кузів О.М. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Відмову в задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовує тим, що позивач, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів, які б безспірно підтверджували постійне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 до дня смерті ОСОБА_3 .
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21 та від 11 вересня 2024 року № 335/4669/23 .
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач ОСОБА_1 просить встановити факт його постійного проживання із ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 до дня смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлення якого йому необхідне для укладення договору найму квартири.
Відповідно до частини 1 статті 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке з ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь – якому членові сім`ї наймача.
З листа Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 06.10.2023 р. № 34-вих-122876 вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради із заявою про зміну договору найму житлового приміщення у АДРЕСА_2 , і з приводу звернення його повідомлено про те, що зважаючи на те, що він не зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 та не встановлено факту постійного проживання разом з наймачем, документи слід повернути без вирішення питання по суті. 
З врахуванням підстав для відмови у задоволенні заяви щодо зміни договору найму, ОСОБА_1 звернувся до суду зданим позовом про встановлення факту постійного проживання разом з наймачем ОСОБА_3 , оскільки такий може бути встановлено лише в судовому порядку.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 , 27 вересня 1978 року було видано ордер №789 на зайняття нею квартири АДРЕСА_3 .
Матеріалами справи, а саме, копіями свідоцтв про народження, одруження безспірно підтверджується те, що ОСОБА_4 , якій видавався ордер на спірну квартиру, є прабабусею ОСОБА_1 , а його матір, ОСОБА_7 (дівоче прізвище ОСОБА_8 ) та ОСОБА_3 є її онуками.
Матеріалами справи безспірно підтверджується, що в квартирі АДРЕСА_1 постійно проживала родичі ОСОБА_1 , його матір, а після народження і ОСОБА_1 , а також до дня смерті проживав його дядько - ОСОБА_3 , родинні відносини між якими підтверджуються копіями свідоцтв про народження. 
Враховуючи вищенаведене,колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 вселився і проживає у спірній квартирі на законних підставах, його вселення і проживання не є тимчасовим.
Як вбачається з листа Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 20.10.2023 року №34-вих-129479, згідно даних реєстру Львівської міської територіальної громади (Сихівський район) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 в період з 26.04.2006 року до 18.06.2019 року.
Як пояснив в суді ОСОБА_1 , будучи неповнолітнім, він разом з батьками проживав за місцем реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 .
Проживання ОСОБА_7 , матері позивача, саме у квартирі АДРЕСА_1 , також місце її реєстрації у цій квартирі, підтверджуються судовим наказом, виданим Сихівським районним судом м. Львова 16.08.2019 року, яким з ОСОБА_7 та ОСОБА_3 стягнуто заборгованість по оплаті житлово – комунальних послуг.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, як на доказ підтвердження проживання у спірній квартирі, позивач посилається на акт ПП "Управляюча компанія Дністер" від 23.08.2023 року про його проживання у спірній квартирі.
Так, з акту ПП "Управляюча компанія Дністер" від 23.08.2023 року вбачається, що зі слів сусідів  ОСОБА_9 , яка проживає у квартирі АДРЕСА_4 цього житлового будинку та ОСОБА_10 , який проживає у квартирі АДРЕСА_5 , ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 без реєстрації з 2004 року по даний час.
Допитані судом апеляційної інстанції свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які проживають у квартирі АДРЕСА_4 та АДРЕСА_6 , підтвердили те, що ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1 з народження, тривалий час проживав разом зі своїм дядьком, ОСОБА_3 , з яким мали спільний побут, вели разом господарство, купували продукти, користувалися майном, племінник допомагав ОСОБА_3 , мав на нього позитивний вплив.
           Проживання ОСОБА_1 у м. Львові у спірній квартирі підтверджується і тим, що ОСОБА_1 є студентом Львівського національного університету природокористування денної форми навчання з вересня 2022 року, факультет механіки, енергетики та інформаційних технологій, період навчання до 30 червня 2026 року, що потребує проживання поблизу навчального закладу, а судом не встановлено наявності у ОСОБА_1 іншого житла у м.Львові.
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 постійно проживав зі своїм дядьком, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 до дня смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відтак вважає позовні вимоги підставними, такими, що підлягають до задоволення. 
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Згідно з п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішенняє:1)неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
       
УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 вересня 2024 року– скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити.
Визнати факт постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 до дня смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 21.11.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк