Номер провадження: 22-ц/813/4298/25 
Справа № 497/863/16-ц
Головуючий у першій інстанції Раца В.А.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                  Назарової М.В.,
суддів:                                              Коновалової В.А., Кострицького В.В.,
за участю секретаря                       Соболєвої Р.М.,
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 , відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника Пуленко Анни Геннадіївни
на заочне рішення Болградського районного суду Одеської області від 18 серпня 2016 року, ухвалене Болградським районним судом Одеської області у складі: судді Раца В.А. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

26 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому з посиланням як на правове обґрунтування вимог на ст. 180-183, 191 СК України та ст. 3, 15, 118, 119 ЦПК України (в редакції чинній на момент звернення до суду із позовом) просила: стягувати з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на свою користь на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 50% частки всіх видів заробітку (доходів), але не менше прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 19.08.2014 укладено шлюб, який зареєстрований Відділом ДРАЦС Болградського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 148, про що 19 серпня 2014 року видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , який в подальшому розірвано. 
Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на момент звернення до суду із позовом проживала разом з матір`ю. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дитину, аліменти відповідач нікому не сплачує, стягнень за виконавчими документами не має, в іншому шлюбі після розлучення з позивачкою не перебуває, інших неповнолітніх дітей не має, непрацездатних батьків, повнолітніх дочки, сина не має (а.с. 1).
Заочним рішенням Болградського районного суду Одеської області від 18 серпня 2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 частки всіх доходів, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, тобто з 26.04.2016 по ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 551,2 грн (а.с. 30-31).
Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 11.02.2025 заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с. 40-41).
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_4 просить скасувати заочне рішення Болградського районного суду Одеської області від 18 серпня 2016 року, ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки аліменти в розмірі частки усіх доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідача не було належним чином повідомлено про дату та час розгляду справи, він не знав про існування даної справи у суді, не отримував судові повістки чи інші документи із суду.
Зазначає, що з розміром аліментів не погоджується у повному обсязі, оскільки такий є завеликим та значно перевищує потреби дитини.
Вказує, що відповідач не має можливості офіційно працевлаштуватися, має проблеми зі здоров`ям, що підтверджується копіями висновків томографії від 21.08.2024 грудного відділу хребта, шийного відділу хребта, поперекового відділу хребта та доплерографією судин шиї та основ головного мозку від 21.08.2024. Дані медичні документи, як зазначає скаржник, підтверджують хвороби спини та шиї у ОСОБА_2 (а.с. 42-44). 
Від представника позивачки ОСОБА_5 – ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона позивача вважає безпідставним та необґрунтованим звернення ОСОБА_2 із апеляційною скаргою на заочне рішення Болградського районного суду Одеської області від 18 серпня 2016 року, з огляду на пропуск процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, а в результаті і пропуск строку на апеляційне оскарження та недоцільність наданих доказів відповідачем.
Щодо необізнаності відповідача про існування справи зазначає, що з 2020 року відповідач достеменно знав та отримав копію рішення суду для можливості апеляційного його оскарження, проте не скористався свої правом. У серпні 2024 року відповідач подав позовну заяву про зменшення розміру аліментів, що вказує також на те, що він обізнаний зі змістом заочного рішення, поряд із цим на відповідача двічі складали протоколи про адміністративне правопорушення через керування транспортним засобом без права керування таким через наявну заборгованість зі сплати аліментів, також його фактично притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Що стосується посилань ОСОБА_2 на хвороби спини та шиї, то зазначає, що докази, які були надані відповідачем по справі потрібно поставити під сумнів, оскільки такі докази датуються 21.08.2024 та вказані хвороби виліковні та мають мінливий характер. Відповідачем не надається жодних підтверджень, що вказані хвороби значно впливають на його життя та змогу працювати, за рахунок чого сплачувати заборгованість за аліментами.
З огляду на викладене, позивач просить апеляційну скаргу залишити без розгляду (а.с. 68-75).
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
В судове засідання 02.12.2025 сторони, які належним чином сповіщенні про дату, час і місце розгляду справи, а саме у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, оскільки представники ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 та ОСОБА_7 ) та представник ОСОБА_1 ( ОСОБА_6 ) отримали судові повістки на 02.12.2025 в електронних кабінетах підсистеми «Електронний суд» 18.10.2025, що підтверджується довідками про доставку електронного документа (а.с. 102-103зв.), не з`явилися.
Крім того, 01.12.2025 від представника ОСОБА_5 – ОСОБА_6 та представника ОСОБА_2 – ОСОБА_4 надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Вказане в силу положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено, що під час перебування у шлюбі, який зареєстрований 19.08.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ), про що складено відповідний актовий запис № 148 (а.с. 5) у сторін по справі народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що Відділом ДРАЦС у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 20.12.2014 складено відповідний актовий запис № 12864 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 4).
Згідно з довідкою № 847 від 25.04.2016, виданою виконкомом Болградської міської ради, на утриманні ОСОБА_1 знаходиться її донька ОСОБА_3 , і яка також зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 3).
Інших утриманців відповідач не має.
Задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судом встановлено, що домовленості про утримання дитини між сторонами не досягнуто, відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання дитини не надає. Тому, враховуючи, що відповідач, являючись батьком дитини, зобов`язаний її утримувати до досягнення нею повноліття, проте домовленості про утримання дитини між сторонами не досягнуто, а неповнолітня донька ОСОБА_8 знаходиться на утриманні позивачки ОСОБА_1 , що підтверджено довідкою, яка видана виконавчим комітетом Болградської міської ради Одеської області від 25.04.2016 року за № 847, тому суд вважав необхідним стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання її неповнолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 частки усіх доходів, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Переглядаючи вказане рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи та ухвалення заочного рішення, то частиною першою статті 224 ЦПК України (в редакції станом на час розгляду справи судом) внормовано, що таке може мати місце у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Повідомлення сторін про дату, час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 74-75 ЦПК України, в редакції на час ухвалення рішення.
Матеріали справи містять повідомлення Укрпошти про вручення 06.08.2016 поштового відправлення рекомендованого на ім`я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 25).
В апеляційній скарзі відповідач зазначає ту саму адресу для листування (а.с. 42).
Отже, відповідач вважається належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України, а його посилання на неотримання судових повісток спростовуються матеріалами справи.
Тому доводи відповідача щодо порушення судом порядку ухвалення заочного рішення не заслуговують на увагу, а передбачені пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права – як-то розгляд судом справи за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, як обов`язкова підстава для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, відсутня.
Щодо суті прийнятого рішення, то колегія суддів зазначає таке.
Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини, а також ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» гарантує дітям право на гідний (належний) рівень життя. Пряма відповідальність за створення належних умов, в рівній мірі лежить на батьках, оскільки згідно норм сімейного законодавства батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дітей.
Аналіз глави 15 СК України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Статтями 182, 184 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 184 СК України).
Статтею 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Крім того, частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу розміру аліментів на утримання малолітньої дитини сторін, оскільки відповідач заперечує проти стягнення з нього на користь позивачки аліментів у розмірі всіх видів його доходів до повнолітня дитини та, не заперечуючи свого обов`язку утримувати дитину, просить рішення суду скасувати та ухвали нове, яким стягнути з нього на користь позивачки аліменти у розмірі всіх видів його доходів, що вважає обґрунтованим та таким, що ґрунтується на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини.
Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, оскільки, визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню, суд не врахував та не перевірив у повному обсязі як доходу відповідача, так і наявного у нього нерухомого майна, що дозволяло б відповідачу сплачувати аліменти у розмірі половини свого доходу.
Так, ч. 5 ст. 183 СК України внормовано, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. 
Відповідач слушно посилається на те, що розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини має бути достатнім, і разом з тим, і співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання (постанова Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 487/5798/20), не порушувати прав як позивача, так і відповідача.
Визначаючи вказаний розмір, суд жодним чином таке не обґрунтував.
Доводи відзиву позивачки на апеляційну скаргу відповідача про обізнаність відповідача із оскаржуваним рішенням раніше і наявності заборгованості зі сплати аліментів само по собі не є тими обставинами, які обґрунтовують визначений судом розмір аліментів.
Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статей 77,78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, надані сторонами докази відповідають наведеним вимогам ст. 77, 78 ЦПК України та у своїй сукупності свідчать про наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі частини зі всіх видів його доходу до повнолітня дитини.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
А тому, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає зміні в частині розміру аліментів, зменшивши його з до частини зі всіх видів доходів відповідача.
Таке буде відповідати якнайкращому забезпеченню законних майнових прав та інтересів дитини з дотриманням прав відповідача як платника аліментів та виходячи із обставин справи.
Вказана невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, у відповідності до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення та зменшення стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини з до частин його доходів.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд
                                  
                                     п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника Пуленко Анни Геннадіївни задовольнити частково.
Заочне рішення Болградського районного суду Одеської області від 18 серпня 2016 року змінити в частині розміру аліментів, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/2 частки всіх доходів, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_5 по ІНФОРМАЦІЯ_4 , до частки всіх видів доходів відповідача.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий                                                               М.В. Назарова

Судді:                                                                      В.А. Коновалова

                                                               В.В. Кострицький