ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2026 року	Львів	Справа № 260/2445/25 пров. № А/857/42806/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В., 
суддів Гуляка В.В., Матковської З.М.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Закарпатського окружного адміністративного суду на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року (головуючої судді Крутько О.В., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Львів) у справі №260/2445/25 за позовом ОСОБА_1 до Закарпатського окружного адміністративного суду про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 07.04.2025 звернувся до суду з позовом до Закарпатського окружного адміністративного суду в якому просить визнати протиправною бездіяльність Закарпатського окружного адміністративного суду та зобов`язати Закарпатський окружний адміністративний суд надіслати протягом п`яти днів виконавчі документи до електронного кабінету ОСОБА_1 .
16.06.2025 позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій вказує, що у справах: №260/5685/24, №260/5498/24, №260/5501/24, №260/10504/23, №260/9576/23, №260/8107/23 Закарпатським окружним адміністративним судом не видано виконавчі листи позивачеві, а у справах №260/11061/23, №260/11063/23, №260/9701/23, №260/8122/23 №260/7228/23 некоректного заповнено відповідні атрибути працівником апарату Закарпатського окружного адміністративного суду в автоматизованій системі документообігу, що призвело до того, що інформація про дані виконавчі документи не відображається у розділі "Виконавчі документи" у кабінеті користувача Електронного Суду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Закарпатського окружного адміністративного суду щодо невидачі ОСОБА_1 виконавчих документів у справах №№ 260/5685/24, 260/5498/24, 260/5501/24, 260/10504/23, 260/9576/23, 260/8107/23. Зобов`язано Закарпатський окружний адміністративний суд видати ОСОБА_1 виконавчі документи у справах №№ 260/5685/24, 260/5498/24, 260/5501/24, 260/10504/23, 260/9576/23, 260/8107/23. В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатського окружного адміністративного суду на користь ОСОБА_1 484,48 грн. сплаченого судового збору.
Не погоджуючись із вказаним рішенням Закарпатський окружний адміністративний суд подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що згідно з частиною 4 статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) протягом п`яти днів після набрання судовим рішенням законної сили виконавчий документ, зазначений у частині третій цієї статті, вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, а його копія (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого документа у Єдиному державному реєстрі виконавчих документів, надсилається стягувачу до його електронного кабінету, а в разі його відсутності - рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом. У відповідності до п.1 Прикінцевих положень КАС України: частини четверта, сьома та восьма статті 373 (в частині внесення документів до Єдиного державного реєстру виконавчих документів), абзац другий частини 3 статті 374 цього Кодексу вводиться в дію через 30 днів із дня опублікування Державною судовою адміністрацією України повідомлення про початок функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у газеті «Голос України», однак станом на день розгляду справи у газеті «Голос України» не повідомлено про початок функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів. Таким чином, частина 4 статті 373 КАС України в частині, що стосується внесення документів до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, так і не введена в дію (не набула чинності), що неодноразово наголошував Закарпатський окружний адміністративний суд позивачеві, так і в суді першої інстанції в межах розгляду справи. Згідно п. 15.16 Перехідних положень КАС України, суд видає виконавчі документи в паперовій або електронній формі. Згідно пп.18.1 п.18 Розділу VII Перехідні положення КАС України, до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: 18.1) оформлення і видача виконавчих документів здійснюються судом, який ухвалив відповідне рішення, в паперовій або електронній формі за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. Одночасна видача судом виконавчого документа одній і тій самій особі в паперовій та електронній формах не допускається. Аналогічні положення містяться в Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах затвердженою наказом Державної судової адміністрації України №814 від 20.08.2019 року. Відповідно до пункту 4 розділу XIX вказаної Інструкції, оформлення і видача виконавчих документів здійснюються судом, який ухвалив відповідне рішення, в паперовій або електронній формі, в порядку визначеному процесуальним законодавством. Одночасна видача судом виконавчого документа одній і тій самій особі в паперовій та електронній формах не допускається. Кабінет Міністрів України 21.01.2025 видав розпорядження № 47-р «Про продовження строку реалізації Національної стратегії розв`язання проблеми невиконання рішень судів, боржниками за якими є державний орган або державне підприємство, установа, організація, на період до 2025 року та плану заходів щодо її реалізації», яким затверджено План заходів щодо реалізації Національної стратегії розв`язання проблеми невиконання рішень судів, боржниками за якими є державний орган або державне підприємство, установа, організація, на період до 2027 року. Згідно вказаного плану опублікування повідомлення про початок функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у газеті Голос України та на офіційному веб-порталі судової влади України очікується у IV кварталі 2025 року. Отже, Єдиний державний реєстр виконавчих документів знаходиться в процесі створення, але на час виникнення та вирішення спору повністю не запущений, що підтверджує, що частина 4 статті 373 КАС України не набула чинності в повній мірі. Крім цього, як неодноразово наголошував відповідач, визначення форми видачі виконавчого документа (паперова або електронна форма) належить виключно до волевиявлення позивача або його законного представника та не визначаються судом самостійно. Відповідно до даних автоматизованої системи документообігу Закарпатського окружного адміністративного суду, у всіх вказаних позивачем справах, де виконавчі листи не видано (№260/5685/24, 260/5498/24, 260/5501/24, 260/10504/23, 260/9576/23, 260/8107/23) заяви від позивача про видачу виконавчих документів не надходило, а у випадку надходження таких заяв, Закарпатським окружним адміністративним судом, безумовно, було б виготовлено виконавчі листи в тій формі в якій їх просив би позивач. Також, звертає увагу, що враховуючи відсутність у резолютивній частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року зазначення форми видачі виконавчих листів у справах за позовом позивача, Закарпатський окружний адміністративний суд листом від 23.09.2025 р. Вих. № 01-16/50222/25 вкотре запропонував ОСОБА_1 обрати форму видачі виконавчих документів (електрона або паперова). Відповіддю на вказаний лист можна вважати заяву позивача надіслану до Закарпатського окружного адміністративного суду через кабінет Електронного суду 28.09.2025, у вказаній заяві позивач цитує позицію рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року та, крім іншого, просить суд: «невідкладно припинити протиправну бездіяльність та видати виконавчі листи в формі та спосіб передбачений КАСУ». Судом першої інстанції слушно встановлено, що в справах №260/11061/23, 260/11063/23, 260/9701/23, 260/8122/23, 260/7228/23 представник позивача подав заяви про видачу виконавчих листів у паперовій формі. За відповідними заявами виконавчі листи у вищевказаних справах видані представнику позивача, що позивач визнає. Оскільки одночасна видача судом виконавчого документа одній і тій самій особі в паперовій та електронній формах не допускається, тому такі виконавчі документи правомірно не були видані також в електронній формі та, відповідно, не направлялись до електронного кабінету стягувача/боржника. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що неодноразові звернення відповідача до позивача з пропозицією повідомити Закарпатський окружний адміністративний суд про бажану форму видачі виконавчих документів, проігноровані позивачем, можна назвати протиправною бездіяльністю.
ОСОБА_1 подав до апеляційного суду додаткові пояснення у справі, в яких вважає, що судом першої інстанції при прийнятті остаточного рішення від 16 вересня 2025 року по справі № 260/2445/25 з`ясовано усі обставини, що мають значення для справи та дотримано норм матеріального та процесуального законодавства, а тому рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року по справі № 260/2445/25 є законним, обґрунтованим та таким, що прийнято відповідно до норм матеріального та процесуального права, а отже підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні. Просив прийняти та долучити до матеріалів справи № 260/5035/25 дані додаткові пояснення, залишити без задоволення апеляційну скаргу Закарпатського окружного адміністративного суду на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року по справі № 260/2445/25, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року по справі № 260/2445/25.
Закарпатський окружний адміністративний суд подав до суду клопотання в якому повідомив, що 26.12.2025 до Закарпатського окружного адміністративного суду позивачем ( ОСОБА_1 ) подано клопотання про видачу виконавчих листів по справам №№ 260/5685/24, 260/5498/24, 260/5501/24, 260/10504/23, 260/9576/23, 260/8107/23, 260/5035/25 в електронній формі. За резолюцією головуючих суддів у справах виготовлено відповідні виконавчі листи та надіслано Позивачу ( ОСОБА_1 ) до його електронного кабінету, що підтверджується довідками про доставку документів в електронному вигляді «Виконавчий лист» по справам №№ 260/5685/24, 260/5498/24, 260/5501/24, 260/10504/23, 260/9576/23, 260/8107/23. Факт видачі виконавчих листів в електронній формі по вищевказаним справам підтверджується також відомостями з автоматизованої системи документообігу суду (КП «ДСС») в розділі Відомості виконавчого документа.
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що у провадженні Закарпатського окружного адміністративного суду перебували справи №№260/11061/23, 260/11063/23, 260/9701/23, 260/8122/23, 260/7228/23 за позовом ОСОБА_1 у яких за заявою представника позивача у цих справах виконавчі листи видані у паперовій формі.
Також у провадженні Закарпатського окружного адміністративного суду перебували справи №260/5685/24, 260/5498/24, 260/5501/24, 260/10504/23, 260/9576/23, 260/8107/23 за позовом ОСОБА_1 . Рішення у вказаних справах набрали законної сили, однак виконавчі листи не видані.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо невидачі позивачу виконавчих документів у справах №№ 260/5685/24, 260/5498/24, 260/5501/24, 260/10504/23, 260/9576/23, 260/8107/23 є протиправною та слід як наслідок зобов`язати Закарпатський окружний адміністративний суд видати ОСОБА_1 виконавчі документи у справах №№ 260/5685/24, 260/5498/24, 260/5501/24, 260/10504/23, 260/9576/23, 260/8107/23, в решті вимог відмовлено.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За визначеннями, наведеними у пунктах 1 та 2 частини 1 статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. 
Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України). 
Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач уважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їхньої реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод. 
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
На підставі частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно із частиною 1 статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.
Конституційний Суд України у пункті 4.2 Рішення від 23.05.2001 № 6-рп/2001 роз`яснив, що порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судового розгляду справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень, належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий. Що ж стосується актів, дій або бездіяльності посадових і службових осіб органів судової влади, що належать до сфери управлінської діяльності, то вони можуть бути оскаржені до суду на загальних підставах.
Таким чином, оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.
Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.
Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, яка міститься, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 1340/4052/18, а також у постановах Верховного Суду, від 27.11.2019 у справі № 320/3328/19, від 26.05.2021 у справі №460/9271/20, від 06.07.2021 у справі №240/533/21, від 31.01.2023 у справі №640/13808/21.
Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, зробленими у постанові від 03.04.2018 в справі №820/5586/16, дії суду (судді), вчинені при виконанні своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду й вирішення в судових засіданнях в особливій, установленій законом процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є процесуальними, а не управлінськими. Оскарження в будь-який спосіб процесуальних актів, дій (бездіяльності) судів і суддів при розгляді конкретної справи поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається. У порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності та не пов`язані зі здійсненням судом провадження у справі, результатом якого є прийняття акта органом судової влади.
Відповідно до висновків, сформованих Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 в справі №826/56/18, оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ. Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише в межах відповідної судової справи, у якій такі порушення були допущені. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.
За висновками, неодноразово викладеними Великою Палатою Верховного Суду, відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду, відповідно ухвалені або вчинені після отримання позовної заяви (скарги) та визначення складу суду для її розгляду інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та із судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності. Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними визначеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі відповідного порядку оскарження рішень, дій та бездіяльності суду.
Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду, у постановах від 21.11.2018 у справі №757/43355/16-ц, від 08.10.2020 у справі №826/56/18, а також правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 09.11.2020 у справі №420/3143/20, від 18.11.2021 у справі №580/3638/21, від 26.01.2023 у справі №420/9956/22, від 21.07.2022 у справі №580/5292/21, від 08.05.2023 у справі №580/2605/22, від 13.06.2024 у справі №280/8200/23, від 10.04.2025 у справі №560/19107/24, від 12.09.2025 у справі №160/30739/24, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.
Апеляційним судом встановлено на підставі матеріалів справи, що у провадженні Закарпатського окружного адміністративного суду перебували справи №260/5685/24, 260/5498/24, 260/5501/24, 260/10504/23, 260/9576/23, 260/8107/23 за позовом ОСОБА_1 , рішення у вказаних справах набрали законної сили, однак виконавчі листи не видані.
ОСОБА_1 07.04.2025 звернувся до суду з позовом до Закарпатського окружного адміністративного суду щодо визнання протиправною бездіяльність Закарпатського окружного адміністративного суду та зобов`язаня Закарпатського окружного адміністративного суду надіслати протягом п`яти днів виконавчі документи до електронного кабінету ОСОБА_1 .
16.06.2025 позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій вказує, що у справах: №260/5685/24, №260/5498/24, №260/5501/24, №260/10504/23, №260/9576/23, №260/8107/23 Закарпатським окружним адміністративним судом не видано виконавчі листи позивачеві, а у справах №260/11061/23, №260/11063/23, №260/9701/23, №260/8122/23 №260/7228/23 некоректного заповнено відповідні атрибути працівником апарату Закарпатського окружного адміністративного суду в автоматизованій системі документообігу, що призвело до того, що інформація про дані виконавчі документи не відображається у розділі "Виконавчі документи" у кабінеті користувача Електронного Суду.
Колегія суддів встановила, що позовні вимоги у цій справі стосуються бездіяльності Закарпатського окружного адміністративного суду при вирішенні конкретних справ №№ 260/5685/24, 260/5498/24, 260/5501/24, 260/10504/23, 260/9576/23, 260/8107/23, вчинення (невчинення) судом передбачених процесуальним законом дій, тому не можуть бути оскаржені поза межами порядку, передбаченого відповідним процесуальним законом.
Отже, спірні правовідносини за своїм змістом не є владно-управлінськими, стосуються дій/ бездіяльності суду (судді) щодо процесуальних питань у межах конкретних справ. Цей спір не можна класифікувати як публічно-правовий і суд першої інстанції, помилково розглянув позов в порядку адміністративного судочинства.
Водночас поняття «позов, який не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» необхідно тлумачити більш широко: вказане поняття стосується як позову, який не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства, так і тих позовів, які не підлягають судовому розгляду. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
При цьому, відповідні обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними визначеній меті.
Враховуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що спірні правовідносини за своїм змістом не є владно-управлінськими, стосуються дій/бездіяльності суду (суддів) щодо процесуальних питань у межах конкретних справ, відповідно цей спір не можна класифікувати як публічно-правовий і спір у цій справі не може бути розглянутий у порядку адміністративного судочинства, а провадження по адміністративній справі №260/2445/25 за позовом ОСОБА_1 до Закарпатського окружного адміністративного суду про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії слід закрити.
Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Частиною 1 статті 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За приписами частини 2 статті 239 КАС України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
За такого правового регулювання, суд дійшов висновку, що розгляд цього спору перебуває поза межами не лише юрисдикції адміністративних судів, а й не належить до юрисдикції будь якого іншого виду судочинства, а тому підстави для роз`яснення позивачеві до суду якої юрисдикції належить його вирішення відсутні. 
Враховуючи, що суд дійшов висновку про закриття провадження у справі, вбачається необхідним роз`яснити позивачу його право на звернення до суду з заявою в порядку пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VІ, про повернення судового збору, сплаченого ним при зверненні з позовом до суду.
Керуючись ст.ст. 238, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закарпатського окружного адміністративного суду – задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року у справі №260/2445/25 – скасувати та провадження у справі закрити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Ільчишин 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено 14.01.26