П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 953/2846/25
Провадження № 22-ц/4815/132/26

Головуючий у Рівненському міському суді
Рівненської області: суддя Левчук О.В.
Заочне рішення суду першої інстанції ухвалено
(повним текстом) 30 вересня 2025 року в м. Рівне
Рівненської області 
без фіксування судового засідання за допомогою 
звукозаписувального технічного засобу

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" (далі – ТОВ "Бізнес позика" або товариство) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту № 504451-КС-001 від 09 липня 2024 року в розмірі 36 086,38 гривень, з яких: 10 000 гривень заборгованості за тілом кредиту; 24 586,38 гривень - за відсотками; 1500 гривень - за комісією. 
Мотивуючи своїм вимоги, товариство покликалося на те, що кредитний договір було укладено сторонами в електронній формі та за ним відповідач отримав у кредит грошові кошти в розмірі 10 000 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, проте покладених на нього обов`язків належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась спірна заборгованість. 
Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Бізнес Позика" заборгованість за договором про надання кредиту № 504451-КС-001 від 09 липня 2024 року у розмірі 29 786,38 гривень, з яких: 10 000 гривень склала заборгованість за основною сумою боргу; 18 286,38 гривень — заборгованість за відсотками; 1500 гривень — заборгованість з комісії.
Відмовлено товариству у задоволенні решти позовних вимог.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Бізнес Позика" витрати зі сплати судового збору у розмірі 1999,49 гривень.
У своєму рішенні суд попередньої інстанції зазначав, що виходячи із порушення позичальником умов договору, а також з огляду на відсутність будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог, позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту та комісії на загальну суму 11 500 гривень є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 
Проте щодо нарахованої заборгованості суд звернув увагу на те, що 24 грудня 2023 року набрали чинності зміни до Закону України "Про споживче кредитування", якими було встановлено граничний розмір денної процентної ставки. Так, тимчасово передбачено, що до 22 квітня 2024 року її розмір мав становити не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року — не більше 1,5 %, а в подальшому — не більше 1 %. Тому суд погодився з розрахунком позивача щодо відсотків за період з 09 липня 2024 року по 20 серпня 2024 року у сумі 5686,38 гривень. 
Оскільки нарахування було здійснено до 24 грудня 2024 року, тому по цей день з 21 серпня 2024 року нарахування процентів повинно було здійснюватися із застосуванням максимальної денної ставки в розмірі 1 % на день. Отже, здійснивши розрахунок заборгованості за процентами, суд переконався, що у відповідному періоді відповідна заборгованість становила 12 600 гривень. Тобто позовні вимоги щодо стягнення відсотків підлягали задоволенню частково, а саме у сумі 18 286,38 гривень.
На рішення суду ТОВ "Бізнес Позика" подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про помилковість висновків суду щодо нікчемності процентних ставок, встановлених кредитним договором, з огляду на ч. 5 ст. 8 та ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування", що призвело до безпідставного зменшення суми відсотків та помилкового перерахунку боргу. Так, в кредитному договорів було встановлено дві фіксовані процентні ставки: стандартна (1,5% в день) та знижена (1,15138637% в день). Правовий режим їх застосування чітко розмежований: знижена ставка використовувалася за умови належного виконання позичальником графіка платежів або у разі дострокового повернення кредиту, а інша – у разі порушення зобов`язання. При цьому автор скарги звертає увагу на те, що вказані ставки є фіксованими та не можуть змінюватися кредитодавцем в односторонньому порядку протягом усього строку дії договору. Водночас слід розмежовувати договірне поняття процентної ставки на день та законодавчого терміна денної процентної ставки (ДПС). Так, ДПС не є простою ставкою, вказаною в договорі, а є розрахунковою величиною. Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" вона обчислюється за формулою, що враховує загальні витрати за кредитом (ЗВСК), загальний розмір кредиту (ЗРК) та строк кредитування. Отже, ототожнення судом договірного відсотка з ДПС визнається методологічно помилковим. 
При цьому заявник зважав на те, що на момент укладення договору діяв перехідний період, що встановлював максимальний розмір ДПС на рівні 1,5%. Провівши арифметичний розрахунок на основі ЗВСК (проценти за зниженою ставкою + комісія), вказував, що фактична денна процентна ставка за договором складала 0,95%. Тобто це значення є нижчим як за тимчасовий ліміт (1,5%), так і за постійну норму (1%), що підтверджує повну відповідність умов договору чинному законодавству. Також звертав увагу суду на те, що розрахунок ДПС проводиться на припущенні, що сторони виконають свої обов`язки належним чином. З огляду на це в розумінні укладеного між сторонами договору для визначення загальних витрат має застосовуватися саме знижена процентна ставка, оскільки вона відповідає умові сумлінного виконання договору позичальником. Стандартна ставка в цьому контексті не бралася до розрахунку ДПС, адже вона передбачена для випадків порушення узгодженого графіка.
З наведених підстав просить змінити заочне рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за процентами, а саме змінити суму стягнення з 18 286,38 гривень на грошову суму в розмірі 24 586,38 гривень.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано, хоча про таке право іншим учасникам спарви роз`яснювалося ухвалою Рівненського апеляційного суду від 07 листопада 2025 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Тому судом апеляційної інстанції рішення суду попередньої інстанції переглядається лише в частин відмови позивачу в стягненні 6 300 гривень процентів за користування кредитом.
Як з`ясовано судом, 09 липня 2024 року між сторонами укладено договір № 504451-КС-001 про надання кредиту, за умовами якого кредитодавець (позивач) надав позичальнику (відповідач) грошові кошти у розмірі 10 000 гривень на засадах строковості, поворотності та платності, а також з комісією у розмірі 1 500 гривень.
При цьому ТОВ "Бізнес Позика" 09 липня 2024 року направлено позичальнику пропозицію (оферту) укласти договір № 504451-КС-001 про надання кредиту, яку у той же день він прийняв (акцептував) щодо укладення договору № 504451-КС-001 про надання кредиту на умовах, визначених офертою.
ТОВ "Бізнес Позика" направило ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-2413 на номер відповідний номер стільникового телефону відповідача, що зазначений ним у своїй анкеті в особистому кабінеті інформаційно-телекомунікаційної системи позивача.
Тобто між сторонами було укладено договір про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію".
Згідно з п.п. 2.3. та 2.4. кредитного договору строк, на який надається кредит, становить 24 тижнів; стандартна процентна ставка за кредитом: в день 1.5%. Знижена процентна ставка в день 1,15288411 %. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено позивачем в односторонньому порядку. 
Пунктом 3.2.2. кредитного договору визначено, що сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. договору. При цьому нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, та до закінчення строку дії договору.
Черговість зарахування платежів визначено п. 3.5. кредитного договору, згідно з яким у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги позивача у такій черговості: 1) у першу чергу – прострочена сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу – сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу – неустойка(штраф) та інші платежі відповідно до договору.
Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
З дослідженого кредитного договору вбачається, що його умови відповідають законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Пред`являючи позов, товариство покликалося на те, що обов`язки за вказаним правочином позичальником порушено, а тому у нього станом на 20 березня 2025 року існувала заборгованість у розмірі 36 086,38 гривень, з яких: 10 000 гривень — заборгованість за тілом кредиту, 24 586,38 гривень — заборгованість зі сплати процентів, 1 500 гривень — заборгованість зі сплати комісії. 
Разом з тим суд попередньої інстанції погодився з правильністю проведеного позивачем розрахунку процентів за період з 09 липня 2024 року по 20 серпня 2024 року, згідно з яким заборгованість зі сплати процентів становить 5 686,38 гривень.
Оскільки кредитор заявляв про стягнення заборгованості за період з 09 липня 2024 року по 24 грудня 2024 року, суд дійшов висновку про необхідність перерахунку денної процентної ставки за цим кредитним договором з урахуванням дії частини п`ятої статті 8 та пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" за період з 21 серпня 2024 року по 24 грудня 2024 року. У зв`язку з цим вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими процентами, на думку суду, підлягали частковому задоволенню у розмірі 18 286,38 гривень, а саме: за період з 09 липня 2024 року по 20 серпня 2024 року — 5 686,38 гривень; за період з 21 серпня 2024 року по 24 грудня 2024 року — 12 600 гривень (10 000 гривень ? 1 % ? 126 днів).
Пунктом 5 розділу I Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" доповнено ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" частиною п`ятою , згідно з якою максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набрав чинності 24 грудня 2023 року. 
Цим Законом розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" доповнено пунктом 17, згідно з яким тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та застосувавши при вирішенні правовідносин в оскаржуваній частині судового рішення норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність здійснення розрахунку заявленої до заборгованості за відсотками, враховуючи встановлені законодавством розміри максимальної денної процентної ставки.
З цим розрахунком погоджується і колегія суддів. 
Законодавство, яке регулює нарахування відсотків за користування кредитними коштами у спірних правовідносинах, не передбачає можливості зміни максимальної денної процентної ставки залежно від виконання боржником своїх обов`язків за кредитним договором.
Разом з цим не викликає сумнівів те, що передбачена законодавством максимальна денна процентна ставка, яка хоч і ґрунтується на припущенні, не може бути меншою за фактичну процентну ставку, визначену у ст. 1056? ЦК України, яка, в свою чергу, повинна бути покладена в розрахунок тої ставки. 
Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, оскільки зводяться до викладення обставин справи з наданням коментарів і тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, поданих у зручний для скаржника спосіб, метою якого є задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист парв людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" залишити без задоволення, а заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2025 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:      С.В. Хилевич

Судді:        Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків