ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/81/26 Справа № 206/5059/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,
суддів: Красвітної Т.П., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику у м.Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Фінтраст Капітал”, на заочне рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2024 року у складі судді Сухорукова А.О. у цивільній справі №206/5059/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Фінтраст Україна” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,–
ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2024 року ТОВ “ФК “Фінтраст Україна”, яке є правонаступником ТОВ «Авентус Україна», звернулося до суду з позовною заявою, пред`явленою до ОСОБА_1 , на предмет стягнення з останньої заборгованості за кредитом на загальну суму 48 399,12 грн, з яких: 13 200 грн — основний борг, 35 199,12 грн — проценти за користування кредитом, та нараховані позивачем проценти за 51 календарний день у розмірі 13 396,68 грн, обґрунтовуючи це тим, що 26 липня 2023 року відповідач уклала електронний договір № 6899593 з ТОВ «Авентус Україна» про надання споживчого кредиту, яке, в свою чергу, на виконання умов договору надало позичальнику грошові кошти у розмірі 10 200 грн, а позичальник відповідно зобов`язалася їх повернути. Додатковою угодою від 29 липня 2023 року до договору сторони, за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства погодили збільшити ліміт кредиту ще на 3000 грн, що загалом склало 13 200 грн кредиту, які отримала відповідач від позивача шляхом зарахування останнім усієї суми кредиту на платіжну картку № НОМЕР_1 , яку відповідач вказувала у заяві про отримання кредиту. Однак, свої зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконала, враховуючи встановлений строк дії договору у 357 днів зі стандартною процентною ставкою 1,99% в день у межах строку кредиту. У травні 2024 року ТОВ «Авентус Україна» за договором факторингу №27.05/24-Ф відступило свої права грошової вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , ТОВ “ФК “Фінтраст Україна”, про що повідомило ОСОБА_1 шляхом надіслання на її електронну адресу листа, та на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем у досудовому порядку не сплачена, що стало підставою для захисту майнових прав позивача по суду.
Заочним рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2024 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 6899593 від 26 липня 2023 року у розмірі 35002,44 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн.
В задоволенні іншої частини вимог – відмовлено (а.с. 131-136).
Рішення суду мотивовано доведеністю позивачем як наявності договірних відносин між сторонами, так і розміру заборгованості по кредиту у 13 200 грн, враховуючи також і нараховані проценти за користування кредитним коштами в межах дії строку договору за 51 календарний день у розмірі 13 396,68 грн. Враховуючи, що за весь період дії кредитного договору позивач набув право вимоги до відповідача на загальну суму кредиту та нарахованих і несплачених відсотків у 35002,44 грн, суд першої інстанції вважав доведеним вимоги саме в цій частині заборгованості відповідача перед позивачем за цим кредитним договором. При цьому, суд першої інстанції встановив відсутність підстав для стягнення заборгованості в розмірі, заявленому позивачем, адже такий розмір заборгованості не підтверджений належними доказами та не відповідає періоду дії договору. Разом з цим суд першої інстанції вважав доведеним понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн, враховуючи незначну складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, ціну позову, співмірність та пропорційність понесених витрат щодо предмет спору.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ “ФК “Фінтраст Капітал” у січні 2025 року через свого представника — адвоката Городніщеву Є.О. подало апеляційну скаргу (а.с.144-158), та просило апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати повністю з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Також просило замінити найменування позивача у справі з ТОВ “ФК “Фінтраст Україна” на ТОВ “ФК” Фінтраст Капітал”. 
В обґрунтування посилається на те, що, за інформацією, зазначеною в Картці обліку Договору, що є розрахунком заборгованості, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договору про надання споживчого кредиту №6899593 від 26 липня 2023 року в загальному розмірі 35002,44 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту — 13200 грн, нараховані попереднім кредитором проценти за користування кредитом за період з 26 липня 2023 року по 26 травня 2024 року у сумі 21802,44 грн з врахуванням сплачених відповідачем за цей період коштів у розмірі 7121,61 грн. При цьому скаржник наголошує, що строк дії договору, встановлений п.1.4 договору, погоджений сторонами до 16 липня 2024 року, тому позивач, який набув право вимоги до відповідача з 27 травня 2024 року, має право у межах дії договору нараховувати проценти за користування кредитом за кожен день прострочення у визначеному п.5.1 договору розмірі, що складає 51 календарний день у розмірі 13 396,68 грн. Вважає, що суд першої інстанції не звернув на таке уваги та дійшов помилкового висновку, стягнувши лише зазначену заборгованість, розраховану попереднім кредитором, та невірно вказавши її складові, що є порушенням як матеріального, так і процесуального права. Разом з цим суд першої інстанції невірно визначив співмірність та обґрунтованість витрат позивача на правову допомогу, яка складає загалом 10 000 грн.
ОСОБА_1 , своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалась та відзиву на апеляційну скаргу не подавала, але, в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду змінити в частині мотивів часткового задоволення позовних вимог позивача, з наступних підстав.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ “ФК “Фінтраст Україна”, суд першої інстанції вважав, що між позивачем, який є правонаступником первісного кредитора ТОВ “Авентус Україна”, та ОСОБА_1 існують договірні відносини за кредитним договором, де основною сумою кредиту є 13200 грн. Також суд першої інстанції вважав доведеним нарахування відсотків за умовами такого договору у розмірі 13396,68 грн за період з 27 травня 2024 року по 16 липня 2024 року, враховуючи строк дії договору у відповідності до п.1.4 та недоведеність позивачем належними доказами нарахування процентів за користування кредитними коштами за інший період. Разом з цим вважав доведеним розмір заборгованості, набутий позивачем від попереднього кредитору у розмірі 35002,44 грн. Крім того, суд першої інстанції вважав доведеним витрати позивача на правову допомогу у розмірі 1000 грн, що є співмірним з обсягом робіт адвоката, ціною позову та результатом розгляду справи. 
Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено, 26 липня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства було укладено електронний договір № 6899593 про надання споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «А7402». Згідно умов кредитного договору, ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 10200 грн, строком на 357 днів, за стандартною процентною ставкою 1,99 % в день у межах строку кредиту, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту № НОМЕР_1 (а.с. 15-19).
Відповідно до п.п. 3 п. 4.1 Договору, товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача.
26 липня 2023 року ОСОБА_1 була ознайомлена з паспортом споживчого кредиту та таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що підтверджується її електронним підписом одноразовим ідентифікатором «А7402» (а.с. 20-22).
29 липня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 6899593 про надання споживчого кредиту від 26 липня 2023 року, відповідно до умов якої сторони погодили збільшити суму кредиту на 3000 грн та викласти договір у новій редакції. Того ж дня ОСОБА_1 була ознайомлена з паспортом споживчого кредиту та таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та підписала їх електронним підписом одноразовим ідентифікатором «С8139» (а.с. 23, 24, 33, 36).
З листа за вих. № 2024-07-24-2_1 від 24 липня 2024 року, наданого ТОВ «Пейтек Україна», судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору про організацію переказу грошових коштів №160222-1 від 16 лютого 2022 року, 29 липня 2023 року на платіжну картку клієнта № НОМЕР_1 від ТОВ «Авентус Україна» перераховано суму 3000 грн (а.с. 37-39).
Листом за вих. №7/4984 від 29 травня 2024 року ТОВ «ФК «Контрактовий дім» підтверджено успішність транзакції №1270910998 від 26 липня 2023 року про зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 від ТОВ «Авентус Україна» суми 10200 грн (а.с. 40-45).
З розрахунку заборгованості за договором № 6899593 від 26 липня 2023 року вбачається, що станом на 26 травня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Авентус Україна», з урахуванням сплаченої суми у розмірі 7121,61 грн, склала 35002,44 грн (а.с. 25-32).
27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу № 27.05/24-Ф, за умовами якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), птату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, включаючи суму грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору (а.с. 46-53).
Відповідно до інформації з витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №27-05/24-Ф від 27 травня 2024 року, до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за укладеним кредитним договором № 6899593 на загальну суму 35002,44 грн (а.с. 35).
Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача ОСОБА_1 шляхом направлення листа на електронну пошту, зазначену при укладенні договору (а.с. 79).
ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» в межах строку дії договору нараховано проценти за 51 календарних днів (27.05.2024 - 16.07.2024), а саме:
13200 грн * 1,99% = 262,68 грн*51 календарних днів = 13396,68 грн.
Отже, судом першої інстанції встановлено, що загальний розмір заборгованості за кредитним договором відповідача складає: сума кредиту - 13200 грн, сума процентів за користування кредитом - 35199,12 грн, всього 48399,12 грн.
Колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції, з`ясовуючи характер спірних правовідносин, вірно визначив наявність заборгованості відповідача у вигляді основного боргу у розмірі 13200 грн за весь період дії договору, застосувавши до цих правовідносин ст. 526,530,626,628,638,639,1048,1049,1054,1056 ЦК України, однак помилився у розрахунках позивача та періодах нарахування процентів за користування кредитними коштами як попереднім кредитором, право вимоги на що набув позивач, так і нарахованими процентами самим позивачем після набуття таких майнових права за даним кредитним договором до відповідача ОСОБА_1 .. 
Відповідно до положень ст.ст.509, 526, 530 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.і 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.
Так, відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на дату виникнення правовідноси), споживче кредитування це правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» зобов`язує кредитодавця надати споживачу до укладення договору про споживчий кредит інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»).
Перелік відомостей, які повинні міститись в цій інформації, визначені в ч. 3 ст. 9 цього Закону.
Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення та зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з вказаною інформацією, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача(позичальника); тип кредиту(кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк,на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту(за наявності); види забезпечення наданого кредиту(якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип(фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів(у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору.
При цьому, приписами ч. 5 ст. 12 цього закону визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Так, згідно з вимогами ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.
Крім того, відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
За змістом ст. ст.11, 202, 626 ЦК України договір є правочином.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідними умовами для чинності правочину, передбачені ст. 203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
При цьому, приписами ст. 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Колегією суддів встановлено, що п.1.4 договору строк кредитування встановлений у 357 днів, що не змінювалось умовами додаткової угоди від 29 липня 2023 року до договору № 6899593 про надання споживчого кредиту від 26 липня 2023 року.
У відповідності до п.1.5.1, 1,5.2 договору № 6899593 про надання споживчого кредиту від 26 липня 2023 року, стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту вказаного в п.1.3 цього договору. Знижена процентна ставка 0,697% в день застосовується відповідно до таких умов:
Якщо Споживач до 16 серпня 2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного Графіком платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.
У випадку невиконання Споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних умовах, що передбачені цм договором та доступні для інших споживачів, що не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки.
Разом з цим, п.1.3 додаткової угоди від 29 липня 2023 року до договору №6899593 від 26 липня 2023 року встановлено збільшення загальної суми кредиту до 13 200 грн та орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом встановлена 43 462,45% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки становить 18146,92% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту збільшиться за стандартною ставкою за весь строк користування та складе 106 797,66 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки складе 103 328,49 грн.
Колегія суддів, погоджуючись з доводами скаржника, встановила, що строк дії кредитного договору з 26 липня 2023 року по 16 липня 2024 року. Загальна сума кредиту, наданого відповідачеві, становить 13 200 грн.
За інформацією, зазначеною у Картці обліку Договору (розрахунок заборгованості), що складений ТОВ «Авентус Україна», що, в свою чергу, набуло Товариство позивача 27 травня 2024 року за договором факторингу №27.05/24-Ф, колегією суддів встановлено, що станом 6на 26 травня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить 35002,44 грн, де сума основного боргу за кредитом становить 13 200 грн, нараховані проценти за користування кредитом як за стандартною процентною ставкою, так і за зниженою ставкою становлять у загальному розмірі 28 924,05 грн, сплачені боржником ОСОБА_1 кошти в погашення нарахованих процентів у розмірі 7121,61 грн.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилився у розрахунках складових загальної заборгованості, помилково вважаючи доведеним позивачем нарахований розмір процентів у 13 396,68 грн за 51 календарний день періоду з 27 травня 2024 року по 16 липня 2024 року, тоді як за вказаний період матеріали справи не містять жодного письмового розрахунку з визначенням застосованих процентних ставок, враховуючи як умови договору, так і умови додаткової угоди до цього договору, що не може бути задоволено по суду та чого не спростував скаржник жодним доказом.
Разом з цим належить прийняти за належний доказ Картку обліку Договору (розрахунок заборгованості), де загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем, як правонаступника ТОВ “Авентус Україна”, становить 35002,44 грн, розрахований в межах дії договору, починаючи з 26 липня 2023 року по 26 травня 2024 року.
Зазначене узгоджується і з відомостями, наведеними у Витязі з реєстру боржників від 27 травня 2024 року (а.с.35), де за ОСОБА_1 рахується заборгованість за основним боргом у розмірі 13 200 грн, заборгованість по відсоткам у розмірі 21802,44 грн, що розраховані вже за вирахуванням сплачених відповідачем коштів у розмірі 7121,61 грн.
Таких фактичних обставин суд першої інстанції не врахував, дійшовши помилкового висновку про відмову у задоволенні вимог щодо нарахованих відсотків у розмірі 21802,44 грн, помилково вважаючи період їх нарахування поза межами строку дії договору.
Колегія суддів, виходячи з вищенаведеного, доводи скаржника приймає частково до уваги, оскільки доводи щодо складових заборгованості, яку позивач набув, як майнові права на вимогу до боржника ОСОБА_1 за даним кредитним договором, є слушними та такими, що підтверджуються письмовими доказами у матеріалах справи.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що потягло за собою помилкове застосування норм матеріального права до вимог, які не підтверджені матеріалами справи, тоді як до вимог, які узгоджуються з наданими письмовими доказами у справі, таких норм матеріального права суд не застосовував, що призвело до невірного висновку щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем та періоду його нарахування.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що належить, в силу ст. 376 ЦПК України, змінити підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача загального розміру заборгованості у 35002,44 грн, в редакції цієї постанови колегії суддів.
Розглядаючи вимоги скаржника про заміну найменування позивача з ТОВ “ФК “Фінтраст Україна” на ТОВ “ФК “Фінтраст Капітал” колегія суддів наголошує, що зміна назви юридичної особи в Україні за своєю суттю є виключно інформаційною та не тягне за собою правонаступництва, не впливає на зобов`язання, права, трудові відносини чи інші юридичні зв`язки компанії. Це означає, що юридична особа залишається тим самим суб`єктом права, а зміни вносяться до її установчих документів, що потребують державної реєстрації, повідомлення контрагентів та оновлення внутрішньої документації. Це не є формою реорганізації, тому права та обов`язки компанії не переходять до нового суб`єкта. Юридична особа зберігає ту саму правоздатність і той самий ідентифікаційний код. Зміна найменування не припиняє дії договорів, укладених до перейменування, та не змінює зобов`язань сторін за цими договорами.
З огляду на зазначене, заміни сторони у даній справі у зв`язку із перейменування позивача та внесенням до статутних та реєстраційних документів таких змін законодавство не потребує.
Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, за відсутності скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає, що для перегляду витрати на професійну правову допомогу у розмірі 1000 грн немає підстав, адже такий їх розмір повністю відповідає співмірності, обсягу робіт адвоката, ціні позову та частковому його задоволенню судом першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382-383 ЦПК України, колегія суддів,–

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Фінтраст Капітал”— задовольнити частково.
Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2024 року — змінити в частині мотивів часткового задоволення позовних вимог, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Фінтраст Капітал” заборгованість по кредиту у загальному розмірі 35002,44 грн за період з 26 липня 2023 року по 26 травня 2024 року, де заборгованість по основному кредиту становить 13 200 грн, нараховані проценти за користування кредитом у розмірі 21 802,44 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Повний текст постанови складено “16” січня 2026 року.

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:           Т.П. Красвітна

М.О.Макаров