ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 грудня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/16811/25	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року (суддя О.В. Серьогіна) у справі № 160/16811/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, у якому просив визнати протиправною вимогу №Ф-115002-17 від 29.05.2025 року про сплату боргу (недоїмки) на суму 28 179,07 грн. та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №Ф-115002-17 від 29.05.2025 року про сплату боргу (недоїмки) на суму 28 179,07 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є протиправною та підлягає скасуванню. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №Ф-115002-17 від 29.05.2025 року про сплату боргу (недоїмки) в частині нарахування суми 26345,44 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 775,17 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн., що складає 3275,17 грн. 
Судом першої інстанції зазначено, що вимога відповідача №Ф-115002-17 від 29.05.2025 року про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та підлягає скасуванню в частині нарахування суми 26345,44 грн. (28 179,07 грн. – 1833,63 грн. = 26345,44 грн.).
Враховуючи викладене, суд вважав за необхідне позовні вимоги задовольнити частково.
Суд з`ясував, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано наступні документи: копію додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги №б/н від 05.06.2025 року, копію акта приймання наданих послуг від 06.06.2025 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера №77 від 06.06.2025 року на суму 
10000 грн.
Суд вказав, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаним адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).
Відтак, з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, а також враховуючи предмет позову, суд, виходячи з критерію пропорційності вважав, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 3000 грн.
Враховуючи, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку, що на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2500,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Дніпропетровській області.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення вимог про стягнення витрат на правничу допомогу та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що розмір витрат на правничу допомогу не доведений позивачем належними, достатніми та допустимими доказами. Вважає, що розмір витрат позивача на правничу допомогу не є співмірним зі складністю справи, часом, який витрачено адвокатом позивача, не відповідає принципу розумності.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 29.05.2025 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області сформовано вимогу №Ф-115002-17 від 29.05.2025 року про сплату боргу (недоїмки) на суму 28 179,07 грн.
Вважаючи таку вимогу відповідача протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині окрім стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн. відповідачем не оскаржується та згідно положень ч.1 ст.308 КАС України апеляційним судом не переглядається.
Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч.3 ст.139 КАС України).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на правничу допомогу (ч.3 ст. 132 КАС України).
Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Апеляційний суд враховує, що Верховний Суд неодноразово вказував (зокрема, але не виключно, постанови від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20, від 29 жовтня 2020 року у справі №686/5064/20, від 05 березня 2021 року у справі № 200/10801/19-а, від 16 березня 2021 року у справі № 520/12065/19, від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/1), що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу до суду першої інстанції подано зокрема копію додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги №б/н від 05.06.2025 року, копію акта приймання наданих послуг від 06.06.2025 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера №77 від 06.06.2025 року на суму 10000 грн.
Згідно вищевказаних документів вартість послуг правничої допомоги, що надана позивачу у суді першої інстанції, складає 10000 грн.
Отже, доводи скаржника про відсутність доказів витрат позивача на правничу допомогу у суді першої інстанції є безпідставними.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Так, принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Оцінивши складність справи, складність та обсяг наданих адвокатом послуг, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, подані документи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, враховуючи критерії розумності та співмірності до заявленої суми понесених витрат, значенням справи для сторони, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 2500 грн., адже такий розмір відповідає принципам співмірності та розумності. Доводи апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують. 
Також, скаржник не наводить аргументи про те, який на його думку в даному випадку розмір витрат на правничу допомогу відповідає принципам співмірності та розумності.
Враховуючи викладене, керуючись приписами ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року у справі № 160/16811/25 – без змін.
Постанова  суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 16.12.2025
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров