ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10310/25 Справа № 183/8756/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д.І. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року                                                                 
        Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Іванова М.М. на ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

22 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.
Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2025 року у видачі судового наказу відмовлено.
В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 28 серпня 2025 року, що перешкоджає подальшому провадженню у справі та направити справу для продовження розгляду до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
Заявник вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою, беззмістовною, винесеною з формальним відношенням, а також, без додержання законів та Конституції України.
Зауважує, що до заяви про видачу судового наказу було додано два акти фактичного місця проживання від 12.08.2024 року та від 22.07.2025 року, саме в цих актах зазначено, що дитина проживає саме з батьком. 
В заяві про видачу судового наказу були зазначені адреса мешкання заявника та боржника і вони повністю співпадають з адресами, які зазначені в ухвалі суду.
Щодо твердження суду першої інстанції про те чи вирішено питання між батьками у добровільному або судовому порядку щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків, апелянт вважає зазначене твердження суду таким, що не відповідає закону. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції виходив із того, що заява про видачу судового наказу подана до суду з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, оскільки долучені до заяви докази не дають можливість встановити у безспірному порядку, що дитина проживає саме з батьком, і перебуває на його утриманні. Крім того, зі змісту заяви про видачу судного наказу та доданих до неї документів, неможливо встановити, чи вирішено питання між батьками у добровільному або судовому порядку щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків.
Із зазначеними висновками суду першої інстанції можливо погодитись з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що заявник ОСОБА_1 у заяві про видачу судового наказу зазначив свою адресу реєстрації: АДРЕСА_1 . Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1710176 від 28 серпня 2025 року вбачається, що боржник ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Дата реєстрації: 13.02.20020 року.
У заяві про видачу судового наказу заявник вказав, що дитина постійно проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, проте на підтвердження цьому, належних та допустимих доказів реєстрації місця проживання та фактичного місця проживання дитини не надав. При цьому, долучені акти фактичного місця проживання від 12 серпня 2024 року та від 22 липня 2025 року суд правильно не визнав належними, оскільки в них не зазначено, з якого саме періоду дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . З наявної у заяві про видачу судового наказу інформації та з доданих до неї документів суду не видається можливим встановити у безспірному порядку, що дитина проживає саме з батьком, і перебуває на його утриманні.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови, виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
У відповідності до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
За змістом частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Частиною 2ст. 160 ЦПК України визначено, що із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною п`ятою статті 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
У постанові Верховного Суду від 13 березня 2023 року у справі № 359/10050/19 викладено висновок про те, що "обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти".
Таким чином, ст. 183, 184 СК, ст. 161 ЦПК пов`язує право на видачу судового наказу про стягнення аліментів з проживанням дитини разом із заявником.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 посилався на те, що дитини проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, проте надані заявником докази не можуть достовірно підтвердити вказані обставини.
Із матеріалів справи встановлено, що на підтвердження проживання дитини з ним заявник надав до суду акти від 12 серпня 2024 року та від 22 липня 2025 року, підписані спеціалістом Михайлівського старостівського округу Омельяненко Н. та сусідами ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , в яких зазначено, що дитина ОСОБА_3 , проживає разом з батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Водночас, вказані акти не містять відомостей з якого саме періоду дитина проживає разом із батьком, а також відсутня будь-яка інформація щодо періоду часу, для якого актуальна зазначена у довідці інформація та відсутні докази перебування дитини на його утриманні.
Вказана обставина позбавляє суд можливості встановити актуальність зазначених в актах відомостей станом на день звернення заявника до суду із заявою про видачу судового наказу та, відповідно, позбавляє суд можливості з`ясувати наявність у заявника правових підстав для звернення до суду з такою заявою, а саме - достеменно встановити факт, що дитина проживає разом із ним.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заява подана до суду з порушеннями вимог статті п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції. Належних доказів на підтвердження факту проживання дитини із заявником на час звернення із заявою про видачу судового наказу суду не надано. Отже, підстави, за наявності яких суд може видати судовий наказ про стягнення аліментів, відсутні.  
Колегія суддів також зауважує, що відмова у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 з визначених судом першої інстанції підстав не порушує право на доступ до правосуддя, оскільки, в силу вимог ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Крім цього, заявник вправі звернутися до суду з відповідним позовом.  
Враховуючи зазначене, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції дотримано норми процесуального права, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

       Керуючись ст. ст. 368, 369, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Іванова М.М. залишити без задоволення.
Ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: