Справа № 137/1375/25
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" лютого 2026 р.

Літинський районний суд Вінницької області       
в складі головуючого судді Желіховського В.М.     секретаря судового засідання Гречанівської В.В.     розглянувши у підготовчому судовому засіданні в селищі Літин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

До Літинського районного суду Вінницької області звернулася ОСОБА_1 з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області про позбавлення батьківських прав.
Позов мотивує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 24.07.2010 року, який було розірвано 21.03.2012 року.
Від шлюбу мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який постійно проживає разом з нею.
ОСОБА_2 життям свого сина не цікавився та не цікавиться, не турбувався про стан здоров`я, байдуже відносився до його фізичного та духовного становлення та не переймався його розвитком, не займався вихованням і не виявляв бажання бачитись зі своїми сином.            Відповідач участі у вихованні сина не приймає, коштів на його утримання не надає, в зв`язку з чим має боргпо сплаті аліментів в розмірі 189 561,50 грн.
За таких підстав змушена звернутися до суду з вказаним позовом, просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Покоєвич А.О. в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримує та просить його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнає та просить їх задовільнити.
Представник третьої особи Служба у справах дітей та сім`ї Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області Джигун О.Л. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.      Так, відповідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12) його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Рішенням Літинського районного суду Вінницької обалсті від 15.03.2012 (а.с.13-14) з відповідача  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частин всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.02.2012 року, до досягнення сином повноліття.
Відповідно до довідок Літинського ліцею-опорного закладу загальної середньої освіти №2 Вінницької області (а.с.16-18) судом встановлено, що  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був учнем ліцею, відповідно 6,7 та 9 класу. Батько за період навчання його не відвідував, не цікавився результатами успішності своєї дитини.
Розпорядженням Літинської районної державної адміністрації Віннциької області №444 від 23.07.2012 (а.с.19) встановлено дні побачень з малолітньою дитиною ОСОБА_3 для батька ОСОБА_2 .
Згідно довідки-розрахунку по виконавчому провадженні № АСВІ: 50089622 із виконання виконавчого листа №214/683/12 від 15.03.2012 року Літинським районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1 частини всіх видів заробітну щомісячно, починаючи з 27.02.2012 року і до досягнення сином повноліття, період з 2021 року по липень 2025 року відповідач жодного разу не сплатив щомісячні аліменти на утримання сина, і станом на 31.07.2025 року борг становить 189 561,50 грн. (а.с.23).      Відповідно до Свідоцтва про відвідування підготовчого класу Реальної школи Вентцінгер, навчальний рік 2024/2025 (а.с.27) ОСОБА_5 відвідує підготовчий клас середньої школи Вентцінгер протягом декількох тижнів. Через короткий термін перебування не було можливості оцінити його успішність з німецької мови. Соціальна поведінка: він поводиться дуже ввічливо та коректно з однокласниками та вчителями. Мотивація: ОСОБА_4 працює дуже самостійно та мотивовано на уроках виявляє ініціативу для власного просування в навчанні. У 2025/26 навчальному році ОСОБА_4 частково відвідуватиме уроки 8 класу та додатково вивчатиме німецьку мову в підготовчому класі. Однак для успішного навчання в школі необхідні додаткові зусилля, що виходять за межі уроків.
Відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с.32) позивач 25.03.2023 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 .         Копіями платіжних інструкцій (а.с.33-53) підтверджується, що позивач ОСОБА_1 самостійно здійснювала плату за навчання ОСОБА_3 .
Орган опіки та піклування Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області вважає за доцільне позбавити батька  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить Висновок за №5-27/2031 від 22.12.2025 (а.с.94).     Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.       Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.            Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).      Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.            Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.    Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.    Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.            Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.            Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він поміж іншого ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.     Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини.              Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.        Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.              Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.         Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.             Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію сторін, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_7 , усвідомлюючи свої обов`язки щодо виховання сина, умисно ухиляється від їх виконання: не забезпечує належних умов для життя та розвитку неповнолітнього сина, не бере участі в його навчанні та вихованні, не дбає про його фізичне та духовне становлення, не сплачує аліменти, не виявляє зацікавленості у його долі, що свідчить про свідоме самоусунення від виконання батьківських обов`язків.
За таких обставин суд вважає, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав буде відповідати інтересам дитини щодо отримання належного утримання та виховання у зв`язку із чим, вимога про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню.          
Враховуючи ту обставину, що позов підлягає до задоволення, тому на підставі ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання щодо стягнення судового збору.   Керуючись ст. ст. 13, 19, 76-82, 258-265, 268,293,294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 , відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_2 від 30.08.2010 року, РНОКПП НОМЕР_3 , відшкодування витрат зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн.
Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати протягом 30 днів з дня проголошення рішення до Вінницького апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя : Желіховський В. М.