ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" січня 2026 р. Справа №914/1317/25(914/2653/25)

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Желік М.Б.
суддів Галушко Н.А.
Орищин Г.В.
за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П. 
розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства “Київмедпрепарат” від 14.10.2025 (вх. №01-05/299325 від 14.10.2025)
на рішення Господарського суду Львівської області від 24.09.2025 (повний текст складено 25.09.2025, суддя Артимович В.М.)
у справі №914/1317/25 (914/2653/25)
за позовом: Акціонерного товариства “Галичфарм”, м. Львів
до відповідача: Акціонерного товариства “Київмедпрепарат”, м. Київ
про: стягнення 241 865 669,99 грн. заборгованості
у межах справи № 914/1317/25
за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю “Скай-Девелопмент”, м. Київ
про: банкрутство Акціонерного товариства “Галичфарм” (79024, м. Львів, вул. Опришківська, 6/8, ідентифікаційний код 05800293)

за участю представників сторін:
від позивача Танцюра В.А. (в залі суду)
від відповідача Чумак К.І. (поза межами приміщення суду)

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46 Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 24.09.2025 у справі №914/1317/25 (914/2653/25) позовні вимоги Акціонерного товариства “Галичфарм” задоволено повністю; стягнуто з Акціонерного товариства “Київмедпрепарат” на користь Акціонерного товариства “Галичфарм” 194 816 029,26 грн. основного боргу, 13 246 378,48 грн. пені, 7 149 775,53 грн. 3% річних та 26 653 486,72 грн. інфляційних втрат; стягнуто з Акціонерного товариства “Київмедпрепарат” 847 840,00 грн. витрат по сплаті судового збору в дохід Державного бюджету України.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження, призначити судово-економічну експертизу у справі №914/1317/25(914/2653/25) згідно з поданим АТ “Київмедпрепарат” клопотанням, проведення якої доручити Національному науковому центру “Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса” в м. Харків, провадження у справі №914/1317/25(914/2653/25) на час проведення експертизи зупинити, скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 24.09.2025 у справі №914/1317/25(914/2653/25) за позовом АТ “Галичфарм” до АТ “Київмедпрепарат” про стягнення 241 865 669,99 грн. заборгованості та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.10.2025 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді – Орищин Г.В., Галушко Н.А.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.10.2025 апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Київмедпрепарат” залишено без руху та встановлено апелянту строк протягом 10 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків, а саме надати суду докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 271 760,00 грн.
З 27.10.2025 до 14.11.2025 колегія суддів перебувала у щорічній основній відпустці.
17.11.2025 ухвалою Західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження; призначено розгляд справи на 03.12.2025; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 01.12.2025; витребувано матеріали справи з Господарського суду Львівської області. 
26.11.2025 арбітражного керуючого Ткачука О.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №01-04/8963/25), в якому розпорядник майна просить відмовити в задоволенні клопотання скаржника про призначення судово-економічної експертизи у справі, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
01.12.2025 представником скаржника подано клопотання (вх. №01-04/9066/25) про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю представника скаржника у іншому судовому засіданні.
03.12.2025 судове засідання не відбулося у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Желіка М.Б.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 розгляд справи призначено на 21.01.2026. 
16.01.2026 представник скаржника – Чумак К.І. подала до суду клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів, яке ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 задоволено. 
Колегія суддів розглянувши подане клопотання відповідача про призначення земельно-технічної експертизи та заслухавши думку присутніх у судовому засіданні 21.01.2026 представників сторін зазначає про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 99 ГПК України встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про судову експертизу” судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Здійснивши аналіз вказаних положень, слід здійснити висновок, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для з`ясування обставин, що мають значення для справи (фактичних даних, що входять до предмета доказування), без яких встановити відповідні обставини неможливо, тобто, у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, або коли наявні у справі докази є взаємно суперечливими.
З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять докази, з яких можливо встановити обставини, що входять до предмету дослідження у даній справі. Наявність вищевказаних доказів дає можливість суду вирішити спір по суті без призначення судової експертизи, задовольнивши позов повністю чи частково, або ж відмовивши у задоволенні позову.
Натомість, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях, без яких неможливо встановити обставини справи, тобто, у тому разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Однак, у даному випадку, встановлення розміру заборгованості відповідача перед позивачем за договором здійснюється на підставі поданих сторонами доказів (первинних документів) та не потребує спеціальних знань, так само, як і не потребує спеціальних знань обчислення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки їх розмір визначається шляхом математичних розрахунків з урахуванням норм права та умов договору.
В судове засідання 21.01.2026 сторони участь уповноважених представників забезпечили, які надали пояснення щодо вимог та доводів апеляційної скарги та просили врахувати їх при прийнятті постанови. 
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, враховуючи наведені представниками сторін доводи, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржене рішення скасуванню, з огляду на наступне.

Розгляд справи в суді першої інстанції. Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції 

Акціонерне товариство “Галичфарм” звернулося до господарського суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства “Київмедпрепарат” про стягнення 241 865 669,99 грн. заборгованості за договором № ГФ-КМП/01-2023 від 12.12.2022.
Задовільняючи позовні вимоги у повному обсязі місцевий господарський суд виснував наступне: 
- спір між сторонами виник у зв`язку з укладенням та виконанням договору поставки № ГФ–КМП/ 01-2023 від 12.12.2022.
- матеріалами справи підтверджується, що в період з 16.03.2023 по 27.12.2024 позивач поставив покупцю, а останній прийняв товар на загальну суму 194 816 029,26 грн. Вказані обставини підтверджуються первинними бухгалтерськими документами, копії яких долучено до матеріалів позовної заяви, а саме специфікаціями та товарними накладними з березня 2023 по грудень 2024.
- матеріали справи також містять акт звірки взаєморозрахунків укладений між сторонами станом на 10.06.2025, з якого вбачається, що за даними АТ “Київмедпрепарат” станом на 10.06.2025 заборгованість на користь АТ “Галичфарм” становить 194 816 029,26 грн.
- акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо
- позивачем до позову долучено виписку по контрагенту з рахунку АТ “Галичфарм” відкритого в АТ “ОТП Банк” за період з 01.01.2025 по 15.08.2025, з якої чітко вбачається, що остання оплата була здійснена відповідачем 06.02.2025 року, а відтак матеріали справи містять інформацію про взаєморозрахунки сторін, які мали місце після 10.06.2025. 
- усі повернення товару враховані при наданні розрахунків суми заборгованості, всі первинні бухгалтерські документи позивачем було належно оформлено та надано відповідачу. Крім цього, інформація до регістрів бухгалтерського обліку переноситься після перевірки первинних документів за формою і змістом (п.3.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24.05.1995 № 88), тож усією інформацією щодо повернень, відповідач має володіти у повному обсязі навіть у випадку вилучення таких документів правоохоронними органами, на що покликався відповідач.
- натомість доводи відповідача є виключно суб`єктивними припущеннями, які не підтверджено належними та допустимими доказами. 
- щодо заперечення відповідача про невідповідність сум заборгованості за накладними № CD2300707 від 20.03.2023, № CD2301271 від 03.05.2023, № CD2301000 від 11.04.2023 року та № CD2301461 від 22.05.2023 року, такі є безпідставними, адже зменшення суми заборгованості за вищезгаданими товарними накладними пов`язане із поверненням товару.
- сума основного боргу відповідача у розмірі 194816029,26 грн. є підтверджена належними та допустимими доказами. А з урахуванням вказаних положень договору та норм діючого законодавства позивачем було нараховано до стягнення з відповідача пеню в розмірі 13 246 378,48 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 26 653 486,72 грн., та 3% річних в розмірі 7 149 775,53 грн. Суд констатує їх правильність та обґрунтованість, а відтак такі підлягають до задоволення у заявленому розмірі.

Узагальнені доводи апелянта, заперечення відповідача

Не погоджуючись із висновками місцевого господарського суду Акціонерне товариство “Київмедпрепарат” подало апеляційну скаргу в якій зазначає про його ухвалення за недоведеності обставин, що мають значення для розгляду справи, які місцевий суд визнав встановленими, а також невідповідності висновків, викладених у рішенні обставинам справи, з огляду на наступне:
- акт звірки взаємних розрахунків станом на 10.06.2025 за обставин не визнання скаржником обставин вказаної у ньому заборгованості, як простроченої не може вважатися належним доказом, який підтверджує розмір заборгованості.
- місцевий господарський суд не надав належної оцінки доводам відповідача, що належними та допустимими доказами наявності або відсутності заборгованості та її розміру є виключно первинні документи, а також не звернув уваги на практику Верховного Суду з розгляду вказаних правовідносин, а саме постанову у справі № 918/353/19 від 20.05.2022, в якій вказано, що такі первинні документи повинні бути оформлені у відповідності до положень ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність”.
- наявні у матеріалах справи окремі товарно транспортні накладні не відповідають сумам, зазначеним в самих товарних накладних на поставку товару зокрема, у товарних накладних №CD2401673 від 01.07.2024, №CD2400452 від 28.02.2024, №CD2400618 від 14.03.2024, №CD2400511 від 05.03.2024, №CD2400032 від 11.01.2024, №CD2400011 від 03.01.2024, №CD2400084 від 19.01.2024, №CD2303225 від 06.12.2023, №CD2302554 від 25.09.2023, тощо.
- за вказаних обставин, заявлена до стягнення сума простроченої заборгованості не підтверджена належними та допустимими доказами. А враховуючи, що нарахування штрафних санкцій здійснювалося саме на вказаний розмір заборгованість, їх нарахування є також неправомірним. 
- місцевим господарським судом неправомірно відмовлено в задоволенні клопотання про призначення судово-економічної експертизи з огляду на тривалий період поставок (а саме з 16.03.2023 по 27.12.2024), враховуючи неодноразові повернення товару, часткову оплати за товар, як протягом вказаного періоду, так і в подальшому протягом 2025 року, необхідність здійснення співставлення таких повернень, оплат з конкретними товарними накладними на поставку товару, якого стосуються такі оплати, що зумовлює значну складність здійснення відповідних розрахунків. 
- відповідач був обмежений у можливості самостійно замовити та провести відповідну експертизу з огляду на обмежений час для подання відзиву, та вилучення первинних документів під час обшуку проведеного 12.08-13.08.2025 та відсутності копій вказаних документів, що свідчить про відсутність документів необхідних для проведення такої експертизи. 
- з огляду на відмову у призначені експертизи в межах цієї справи не встановленими залишилося питання щодо підтвердження документально заявленого розміру заборгованості за поставлені товарно-матеріальні цінності за певний період.

Фактичні обставини справи вірно встановленні місцевим господарським судом

Між Акціонерним товариством “Галичфарм” (позивачем) та Акціонерним товариством “Київмедпрепарат” (відповідачем) укладено договір № ГФ–КМП/ 01-2023 від 12.12.2022, відповідно до умов якого позивач поставляє (передає у власність) покупцю лікарські засоби, дієтичні добавки, вироби медичного призначення, дезінфекуючі засоби та ветеринарні препарати згідно з додатком №1, який є невід`ємною частиною даного договору, а покупець взяв на себе зобов`язання здійснювати замовлення товару у підприємства відповідно до умов договору та забезпечувати своєчасне виконання платежів згідно з розділом 2 договору (п.п. а,d п.3.3. договору).
Пунктом 1.3. договору визначено, що асортимент та кількість товару, що є погодженими між сторонами, вказуються у товарних накладних (у випадку відстрочки платежу) та у рахунках-фактурах (у випадку попередньої оплати).
Товар поставляється підприємством окремими партіями на підставі замовлень покупця або на підставі рекомендованого замовлення, що надсилається підприємством на погодження покупцю (п.5.1. договору).
Згідно п.5.5. договору датою поставки товару покупцю сторони вважають дату, зазначену в товарній накладній. Право власності, ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту підписання товарної накладної його уповноваженим представником.
У п. 2.2. договору вказано, що оплата за товар проводиться в національній валюті України. Днем здійснення платежу вважається день зарахування грошових коштів покупця на поточний рахунок підприємства.
Оплата за договором може здійснюватися на умовах 100% передоплати або відстрочки платежу (п.2.4. договору).
Відповідно до п.п.b п.2.4. договору оплата поставленого товару на умовах відстрочки платежу здійснюється в терміни, визначені сторонами у “Переліках товару підприємства” (додаток №1) та вказані в товарних накладних, що є невід`ємними частинами цього договору.
Ціна на кожну партію товару зазначається в товарних накладних з урахуванням знижок, вказаних в додатках/додаткових угодах до договору, що є невід`ємними частинами цього договору.
Згідно додатку №1 до договору відтермінування платежу на товар підприємства становить 60 календарних днів з дати відвантаження, що вказана в товарній накладній підприємства.
На виконання положень договору АТ “Галичфарм” за період з 16.03.2023 по 27.12.2024 поставило покупцю товар на загальну суму 194 816 029,26 грн.
Товарні накладні, по яких у відповідача існує заборгованість, як первинні документи (є основними первинними документами, що є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, що фіксують факт продажу товару згідно Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”) додано позивачем до позовної заяви.
10.06.2025 сторонами проведено звірку взаєморозрахунків, про що складено Акт звірки взаємних розрахунків, яким підтверджується наявність заборгованості відповідача перед позивачем.
Позивачем було направлено відповідачу претензію вих. № 16-1176 від 23.06.2025, в якій було вказано про порушення відповідачем умов договору, вказано суму заборгованості, надано розрахунок суми боргу та пені за прострочення оплати.
На претензію позивача відповідач надав відповідь вих. № 06/1967 від 07.07.2025, якою визнав факт господарських правовідносин з позивачем, факт поставки підприємством товару та наявність кредиторської заборгованості перед позивачем.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 Цивільного кодексу України).
Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).
За своєю правовою природою договір, який було укладено сторонами є договором поставки. 
У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Положеннями статті 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що в період з 16.03.2023 по 27.12.2024 позивач поставив покупцю, а останній прийняв товар на загальну суму 194 816 029,26 грн. Вказані обставини підтверджуються первинними бухгалтерськими документами, копії яких долучено до матеріалів позовної заяви, а саме специфікаціями та товарними накладними з березня 2023 по грудень 2024.
Крім того, матеріали справи також містять акт звірки взаєморозрахунків укладений між сторонами станом на 10.06.2025, з якого вбачається, що за даними АТ “Київмедпрепарат” станом на 10.06.2025 заборгованість на користь АТ “Галичфарм” становить 194 816 029,26 грн.
Судова колегія погоджуючись із висновками місцевого господарського суду зазначає, що акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.
При цьому, судом враховано доводи щодо здійснення взаєморозрахунків сторін, які мали місце після 10.06.2025, на підставі долученої виписки по контрагенту з рахунку АТ “Галичфарм” в АТ “ОТП Банк” за період з 01.01.2025 по 15.08.2025, з якої чітко вбачається, що остання оплата була здійснена відповідачем 06.02.2025.
Щодо заперечення відповідача про невідповідність сум заборгованості за накладними №CD2401673 від 01.07.2024, №CD2400452 від 28.02.2024, №CD2400618 від 14.03.2024, №CD2400511 від 05.03.2024, №CD2400032 від 11.01.2024, №CD2400011 від 03.01.2024, №CD2400084 від 19.01.2024, №CD2303225 від 06.12.2023, №CD2302554 від 25.09.2023 судова колегія застерігає скаржника щодо необхідності дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є однією із фундаментальних засад цивільного права та недопущення суперечливої поведінки, яка базується на римській максимі- “non concedit venire contra factum proprium” (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
В контексті зазначеного, звертає увагу на те, що у під час розгляду справи у судді першої інстанції ним зазначалося про невідповідність сум заборгованості за накладними № CD2300707 від 20.03.2023, № CD2301271 від 03.05.2023, № CD2301000 від 11.04.2023 року та № CD2301461 від 22.05.2023 (відзив за вх. № Г/с Л/о 24052/25 від 11.09.2025) чому була надана оцінка судом першої інстанції та зазначено наступне.
Зменшення суми заборгованості за вищезгаданими товарними накладними пов`язане із поверненням товару:
- за товарною накладною № CD2300707 від 20.03.2023 АТ “Галичфарм” було поставлено відповідачу товар вартістю 102 490,7 грн. Згодом відповідачем було повернуто товар вартістю 11 858,86 грн, що підтверджується товарною накладною № 042071-4-1-1-9022043-CD2300707 від 26.04.2023 та повернуто товар на суму 119,79 грн, що підтверджується товарною накладною №042071-4-1-1-8848842-CD2300707 від 04.04.2023. Тому, сума заборгованості, вказана в розрахунку, становить 90 512,05 грн;
- за товарною накладною № CD2301271 від 03.05.2023 позивачем було поставлено відповідачу товар вартістю 1 113 576,07 грн, згодом відбулось повернення товару на загальну вартість 358 167,74 грн, що підтверджується товарною накладною № 043594-1-1-1-9204148- CD2301271 від 24.05.2023. Тому, сума заборгованості вказана в розрахунку, становить 755 408,33 грн;
- за товарною накладною № CD2301461 від 22.05.2023 позивачем було поставлено відповідачу товар вартістю 889 467,88 грн, згодом відбулось повернення товару на загальну вартість 512,66 грн., що підтверджується товарною накладною № 044363-1-1-1-9258655- CD2301461 від 01.06.2023. Тому, сума заборгованості, вказана в розрахунку, становить 888955,22 грн;
- за товарною накладною № CD2301000 від 12.05.2023 позивачем було поставлено відповідачу товар вартістю 728 704, 82 грн, згодом відбулось повернення товару на загальну вартість 2 755,37 грн., що підтверджується товарною накладною № 042923-3-1-1-9137844- CD2301000 від 12.05.2023. Тому, сума заборгованості, вказана в розрахунку, становить 725949,45 грн.
В суді ж апеляційної інстанції відповідачем, як один із доводів апеляційної скарги вказано про невідповідність сум заборгованості за іншими накладними із зазначенням слова “тощо”, тобто припускається, що така невідповідність мала місце і щодо інших поставок. В порядку положень ч.4 ст. 165 ГПК України судова колегія зазначає, що якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
Докази, які долучені відповідачем до відзиву не свідчить про заперечення відповідних обставин, а відповідач не довів, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього, відповідно він втратив право заперечувати щодо вказаних обставин.
Підсумовуючи, судова колегія виснує, що сума основного боргу відповідача перед позивачем у розмірі 194 816 029,26 грн. є підтверджена належними та допустимими доказами, що вірно встановлено місцевим господарським судом та позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Доводи ж скаржника не визнаються судом належними та достатніми для скасування цих висновків. 

Щодо заявлених до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.
Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
До того ж у силу вимог частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Такий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 Цивільного кодексу України).
Колегією суддів не встановлено визначення сторонами в договорі іншого розміру процентів річних, відповідно у цій справі до спірних правовідносин щодо нарахування процентів річних на заборгованість слід застосовувати положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.
За змістом вищенаведених норм нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22 (провадження № 12-45гс23).
Інфляційні втрати та проценти річних є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобовєязання і входять до складу такого зобов`язання (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).
Законодавець в главі 24 Господарського кодексу України (чинного станом на час виникнення спірних правовідносин) врегулював загальні засади відповідальності учасників господарських відносин таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1. ст.549 ЦК України)
Відповідно до п. 4.2. договору у випадку порушення строків оплати за поставлений товар покупець, за вимогою підприємства, виплачує останньому пеню в розмірі 0,1% від вартості поставленого товару за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент прострочення, від несплаченої суми за кожний день прострочки. Загальний розмір пені не повинен перевищувати 10% від вартості неоплаченого товару.
Здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат на суму основного боргу судова колегія зазначає, що такі є арифметично правильними, та з врахуванням означених вище висновків суду апеляційної інстанції підлягали до задоволення, відтак позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Загальні висновки суду апеляційної інстанції

В порядку положень ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі “Проніна проти України” (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у цьому рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються долученими доказами, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржене рішення господарського суду Львівської області від 24.09.2025 у справі №914/1317/25 (914/2653/25) скасуванню.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду, судова колегія виснує про наявність підстав для покладення судового збору на скаржника. 
Керуючись ст.ст.86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги Акціонерного товариства “Київмедпрепарат” від 14.10.2025 (вх. №01-05/299325 від 14.10.2025) – відмовити. 
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 24.09.2025 у справі №914/1317/25 (914/2653/25) – залишити без змін.
3. Судовий збір покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, встановлені ст. 287, 288 ГПК України.
Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд. 
Повна постанова складена 02.02.2026

Головуючий суддя Желік М.Б. 

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.