ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/34077/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року (суддя Єфанова О.В.) у справі №160/34077/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР-ЕКСПІ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати протиправними та скасувати Рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 12.12.2024 № 68471 про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку;
зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (податковий номер 44118658, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А) виключити Товариство з обмеженою відповідальністю “ПАРТНЕР-ЕКСПІ” (податковий номер 32350440, м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, буд. 29-А) з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що рішення Комісії ГУ ДПС у Дніпропетровській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації щодо внесення Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР-ЕКСПІ» до переліку ризикових платників є необґрунтованими, оскільки не містить у собі інформації, яка б свідчила про наявність критеріїв ризиків платника податків.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено.
За наслідками розгляду справи судом зроблено такі висновки.
Суд дійшов висновку про порушення відповідачем процедури прийняття оскаржуваного рішення. Такі висновки суд обгрунтував тим, що оскаржуване рішення прийнято не за наслідками подання позивачем податкової накладної/розрахунку коригування для реєстрації, що має передувати моніторингу платника податку, моніторингу такої накладної/розрахунку коригування.
Суд дійшов висновку про необгрунтованість оскаржуваного рішення. Такі висновки суд обгрунтував тим, що приймаючи спірні рішення, відповідачем не було зазначено детальної інформації, за якою встановлено відповідність критеріям ризиковості платника податку. 
Крім цього, здійснюючи розподіл судових витрат у справі, судом стягнуто на користь позивача витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 25000,0грн. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись порушення норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволені позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилюється на те, що наявна податкова інформація, якій судом першої інстанції надано не належну правову оцінку, свідчить про ризиковість платника податку ТОВ «ПАРТНЕР-ЕКСПІ». За позицією скаржника сам факт наявності відповідної податкової інформації може бути підставою для прийняття рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості. Крім цього, скаржник зазначає, що внесення інформації про платника податків до інформаційних баз є службовою діяльністю посадових осіб контролюючого органу, яка не впливає на права та обов`язки такого платника податку. Також, відповідач висловлює свою незгоду і з рішенням суду першої інстанції, в частині стягнення витрат на правничу допомогу, вважаючи їх необгрунтованими та неспівмірними із складністю цієї справи.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обгрунтоване.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю “ПАРТНЕР-ЕКСПІ” (код ЄДРПОУ 32350440) є юридичною особою, зареєстрованою 10.10.2003 року, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №12241200000005242 від 06.12.2004р., перебуває на обліку як платник податків у ГУ ДПС у Дніпропетровській області та є платником податку на додану вартість.
Рішенням Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податків №68471 від 12.12.2024ТОВ “ПАРТНЕР-ЕКСПІ” визнано таким, що відповідає критеріям ризиковості платника податку з підстав, встановлених п.8 Критеріїв ризиковості платника податків, визначених у Додатку 1 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1165. Податкова інформація: 13 - придбання товарів (послуг) у платника(ів) податку, щодо якого(их) прийняте рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку. Додаткова інформація: ненадання платником податку копій документів, які можуть свідчити про невідповідність критеріям ризиковості платника податку.
Відповідно до Рішення № 68471, Відповідачем встановлено відповідність Позивача критерію ризиковості на підставі інформації про операції з придбання товарів (послуг) у платника податків з ознаками ризиковості, а саме: ТОВ “ЯВІР-2005”, податковий номер 33574487, за період з 28.06.2024 року по 08.11.2024 року.
Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з позовом.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
На час прийняття відповідачем оскаржуваних рішень про віднесення ТОВ “Електро Комплект Дніпро” до переліку ризикових платників податку діяв Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджений постановою КМУ №1165 від 11 грудня 2019 року.
Постановою КМУ №1165 також затверджено типову форму Рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку (Додаток 4 до Порядку).
Можливість оскарження рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку прямо передбачена пунктом 6 Порядку №1165 та Додатком 4 до Порядку №1165.
Отже суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване рішення відповідача відповідає ознакам індивідуально-правового акту, яке може бути піддано судовому контролю.
З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає безпідставними аргументи відповідача про те, що оскільки внесення інформації про платника податків до інформаційних баз є службовою діяльністю посадових осіб контролюючого органу, яка не впливає на права та обов`язки такого платника податку, то і можливість оскарження такого рішення не передбачена.
Відповідно до п.5 Порядку №1165 платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі податкову накладну/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку (додаток 1), показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку (додаток 2).
Згідно із п.6 Порядку №1165 у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає хоча б одному критерію ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.
Пунктом 6 Порядку №1165 також передбачено те, що у рішенні зазначається підстава, відповідно до якої встановлено відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.
У свою чергу, Критерії ризиковості платника податку на додану вартість затверджено у Додатку №1 до Порядку №1165.
Критеріями ризиковості платника податку на додану вартість визначено:
1. Платника податку на додану вартість (далі - платник податку) зареєстровано (перереєстровано) на підставі недійсних (втрачених, загублених) та підроблених документів згідно з інформацією, наявною в контролюючих органах.
2. Платника податку зареєстровано (перереєстровано) в органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління неіснуючим, померлим, безвісти зниклим особам згідно з інформацією, наявною в контролюючих органах.
3. Платника податку зареєстровано (перереєстровано) в органах державної реєстрації фізичними особами, що не мали наміру провадити фінансово-господарської діяльності або здійснювати повноваження, згідно з інформацією, наданою такими особами.
4. Платника податку зареєстровано (перереєстровано) та ним проваджено фінансово-господарську діяльність без відома і згоди його засновників і призначених у законному порядку керівників згідно з інформацією, наданою такими засновниками та/або керівниками.
5. Платник податку - юридична особа не має відкритих рахунків у банківських установах, крім рахунків в органах Казначейства (крім бюджетних установ). 
6. Платником податку не подано контролюючому органу податкової звітності з податку на додану вартість за два останніх звітних (податкових) періоди всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 та абзацу першого пункту 49.2 і пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України.
7. Платником податку на прибуток підприємств не подано контролюючому органу фінансової звітності за останній звітний період всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 та пункту 46.2 статті 46 Податкового кодексу України.
8. У контролюючих органах наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій накладній/розрахунку коригування.
У спірному випадку Комісією ГУ ДПС у Дніпропетровській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних прийняті рішення про відповідність платника податку на додану вартість ТОВ “Електро Комплект Дніпро” критеріям ризиковості платника податку на підставі п.8 Критеріїв ризиковості платника податку.
Довідник кодів податкової інформації, яка є підставою для прийняття рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку, визначається ДПС та затверджується відповідним наказом, оприлюдненим на офіційному веб-сайті ДПС.
Наказом Державної податкової служби України від 11.01.2023 № 17 затверджений довідник кодів податкової інформації (далі Наказ № 17). Даний Наказ № 17 містить 18 кодів: від придбання і постачання товару, походження якого не прослідковується за ланцюгом постачання, до керівника та/або особи, яка має право підпису (посадова особа платника податку), є особою, яка займає аналогічну посаду більше ніж у п`яти (включно) платників податку.
Довідник кодів податкової інформації, яка є підставою для прийняття рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку включає, зокрема:
код 13 – придбання товарів (послуг) у платника (ів) податку, щодо якого (их) прийняте рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податків.
Саме такий код інформації зазначений контролюючим органом в оскаржуваному рішенні.
Форма рішення про відповідність/невідповідність платника податків критеріям ризиковості, затверджена у Додатку 4 до Порядку №1165, передбачає обов`язковість, у разі відповідності пункту 8 критеріям ризиковості, розшифрування яка саме податкова інформація стала фактичною підставою для прийняття відповідного рішення.
Суд першої інстанції обгрунтовано звернув увагу на те, що спірне рішення не містить доказів на підтвердження обставин, наведених Комісією ГУ ДПС у Дніпропетровській області, які б доводили наявність у контролюючого органу податкової інформації, що свідчила про ризик порушення позивачем норм податкового законодавства. Зокрема, у спірному рішенні: не зазначено суть та характер наявної податкової інформації, що стала підставою для його прийняття; не ідентифіковано конкретні ризикові операції та/або податкові накладні платника, в яких були зафіксовані такі операції; не наведено конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів прийняття такого рішення. 
Так у спірному випадку контролюючим органом лише наведено період здійснення господарських операцій; податковий номер платника податку, заподіяного в ризикових операціях; дата включення платника податку, заподіяного в ризикових операціях, до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
У свою чергу, код 13 податкової інформації, яка є підставою для прийняття рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку, свідчить про те, що він може бути застосованим у випадку взаємовідносин з ризиковими суб`єктами господарювання, тобто такі суб`єкти повинні бути визнані ризиковими вже на час здійснення з ними операцій щодо постачання товарів.
У спірному випадку зазначено, що контрагента позивача включено до переліку ризикових платників податку 23.09.2024. В той же час, господарські операції з вказаним контрагентом позивач мав і до вказаної дати.
Суд апеляційної інстанції приймає до уваги і те, що рішенням суду у справі №440/12698/24 визнано протиправним та скасовано рішення податкового органу про відповідність ТОВ «ЯВІР-2005» критеріям ризиковості платника податку, оскільки таке рішення прийнято за відсутності підстав для його прийняття.
Таким чином, проаналізувавши аргументи відповідача та встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необгрунтованості оскаржуваного у цій справі рішення відповідача.
Погоджується суд апеляційної інстанції і з висновками суду першої інстанції щодо недотримання відповідачем процедури прийняття оскаржуваного рішення.
Так, рішенню Комісії щодо відповідності платника податку Критеріям ризиковості платника податку на додану вартість має передувати складання та направлення таким платником податкової накладної/розрахунку коригування, за наслідками чого здійснюється моніторинг платника податку, податкової накладної/розрахунку коригування.
При цьому, встановленню наявності у контролюючих органах податкової інформації, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, яка стала відома контролюючому органу у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, має передувати моніторинг податкової накладної/розрахунку коригування, поданої для реєстрації.
Отже, питання відповідності підприємства Критеріям ризиковості платника ПДВ має розглядатись Комісією регіонального рівня за наслідками подання підприємством для реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування та моніторингу платника податку і податкової накладної/розрахунку коригування, що направлена для реєстрації.
Крім того, моніторинг проводиться в автоматизованому порядку.
Разом з тим, зі змісту рішення, яке є предметом оскарження у даній справі, слідує, що комісією регіонального рівня прийнято рішення про відповідність позивача Критеріям ризиковості платника податку на додану вартість не за наслідками подання останнім податкової накладної/розрахунку коригування для реєстрації, що має передувати моніторингу платника податку, моніторингу такої накладної/розрахунку коригування.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно зазначив, що ухвалення відповідачем спірного рішення не за результатом розгляду податкової накладної, поданої позивачем, суперечить п. 5, 6 Порядку №1165, за змістом яких перевірка на відповідність критеріям ризиковості платника податку здійснюється щодо платника, яким подано на реєстрацію ПН/РК. 
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 23.06.2022 по справі №640/6130/20, від 30.11.2021 по справі №340/1098/20, від 14.05.2025 року по справі № 260/3479/24.
Таким чином, проаналізувавши підстави прийняття оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказане рішення не можливо визнати обґрунтованим, а отже таке рішення не відповідає критеріям правомірності, які пред`являються до суб`єктів владних повноважень та які визначені ч.2 ст.2 КАС України.
Щодо стягнення судом першої інстанції витрат на правничу допомогу.
Відповідно статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Так, ч. 1 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на правничу допомогу (ч.3 ст. 132 КАС України).
Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивачем було укладено Договір № 01-16-12-2024 від 16.12.2024 року про надання правової допомоги з Адвокатським об`єднанням “КОНФІДЕНТ”, яке на виконання своїх договірних зобов`язань організувало надання правової допомоги ТОВ “ПАРТНЕР-ЕКСПІ” з надання консультацій, підготовки позовної заяви, надання супроводження при зверненні до суду та представництві інтересів Позивача в адміністративному суді, під час розгляду справи судом першої інстанції.
Позивачем сплачено гонорар в розмірі 25000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №8116 від 23.12.2024.
Таким чином, документально підтверджені витрати позивача на правничу допомогу становлять 25000,0грн.
Суд першої інстанції, встановивши такі обставини справи, дійшов висновку про те, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню на користь позивача у повному обсязі.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що суд не має обов`язку присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі понесенні нею витрати на професійну правничу допомогу.
В постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.
Вказана позиція висловлена і Верховним Судом в постановах від 01 червня 2022 року по cправі № 910/1929/19, від 18 травня 2022 року по cправі № 911/1825/20, від 23 лютого 2022 року по cправі № 914/653/21, від 15 червня 2021 року по справі № 912/1025/20.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 26.06.2019 у справі №200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі №726/549/19, від 21.05.2020 у справі №240/3888/19.
Отже, той факт, що у спірному випадку сторонами договору про надання правової допомоги встановлено гонорар адвоката у розмірі 25000,0грн., жодним чином не свідчить про те, що саме такий розмір витрат має бути відшкодований на користь позивача.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Оцінюючи заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу, на предмет їх обгрунтованості та співмірності, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що цю справу не можливо віднести до категорії складних справ, в контексті потреби значного часу для формування та викладення правової позиції, вивчення значної кількості нормативної бази. Спір у цій справі не потребує особливих адвокатських знань та вмінь, а також значних витрат часу адвокатом на надання послуг, з огляду, зокрема, на численну судову практику у подібних спорах.
В той же час, суд враховує, що у зв`язку з виниклим спором позивач був змушений звертатися до суду з позовом, у зв`язку з чим поніс витрати на правничу допомогу, а отже враховуючи принцип співмірності, складність цієї справи, а також надані позивачу послуги з правничої допомоги в співвідношенні до результатів розгляду цієї справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу є явно неспівмірними із цією справою та наданими адвокатом послугами.
З цих підстав, оцінивши у контексті названих процесуальним законом критеріїв співмірності зазначений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обгрунтованим та співмірним із складністю цією справи є заявлений до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу у сумі 10000,0грн.
З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни резолютивної частини рішення суду, в частині розподілу судових витрат, а саме визначеної суми правничої допомоги, яка підлягає стягненню на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись п.2 ст315, ст.ст.317, 321, 325 КАС України, суд- 

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року у справі №160/34077/24, в частині розподілу судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу – змінити, виклавши рішення суду, в цій частині, в наступній редакції:
Стягнути на користь Товариство з обмеженою відповідальністю “ПАРТНЕР-ЕКСПІ” понесені судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
В іншій частині Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року у справі №160/34077/24 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 10.02.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров