ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2025 року                                   м. Дніпро                           Справа №  908/1556/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя: Чус О.В. (доповідач), 
судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.
секретар судового засідання Солодова І.М.
за участю:
від позивача: Ковтун О.О. (поза межами суду) – адвокат;
від відповідача: Гордєвська С.В. (в залі суду) – адвокат;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “СРТ” на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.11.2024 (повний текст рішення складено 18.11.2024, суддя Мірошниченко М.В.) та додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 21.11.2024 (повний текст додаткового рішення складено 02.12.2024, суддя Мірошниченко М.В.) у справі №908/1556/24
за позовом Транспортно-виробничого підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю “Будавтотранс”, ЛТД, м. Київ
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “СРТ”, м. Запоріжжя
про розірвання договору, стягнення заборгованості за договором підряду,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
До Господарського суду Запорізької області звернулось Транспортно-виробниче підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю “Будавтотранс”, ЛТД з позовом до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “СРТ” про розірвання договору про виконання робіт № МР07/09-2021 від 24.09.2021, стягнення збитків в розмірі 432000,00 грн., пені в розмірі 122386,58 грн., штрафу в розмірі 60718,00 грн., 3% річних в розмірі 29919,08 грн., інфляційних втрат в розмірі 143338,39 грн.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень у справі.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.11.2024 у справі №908/1556/24 позов задоволено частково.
Розірвано договір про виконання роботи №МР07/09-2021 від 24.09.2021, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “СРТ” та Транспортно-виробничим підприємством товариством з обмеженою відповідальністю “БУДАВТОТРАНС”, ЛТД.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “СРТ” (69032, м. Запоріжжя, Південне шосе, буд. 57, кв. 44, ідентифікаційний код 43457890) на користь Транспортно-виробничого підприємства товариства з обмеженою відповідальністю “БУДАВТОТРАНС”, ЛТД (03110, м. Київ, вул. Пироговського, буд. 19, корпус 8, ідентифікаційний код 21509156) 432000,00 грн. (чотириста тридцять дві тисячі грн. 00 коп.) збитків, 121911,29 грн. (сто двадцять одна тисяча дев`ятсот одинадцять грн. 29 коп.) пені, 60718,00 грн. (шістдесят тисяч сімсот вісімнадцять грн. 00 коп.) штрафу та 9797,95 грн. (дев`ять тисяч сімсот дев`яносто сім грн. 95 коп.) витрат на сплату судового збору.
В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. 
13.11.2024 від позивача до Господарського суду Запорізької області надійшло клопотання про ухвалення додаткового рішення, яким стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 11845,23 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 19500,00 грн.
Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 21.11.2024 у справі №908/1556/24 заяву Транспортно-виробничого підприємства товариства з обмеженою відповідальністю “БУДАВТОТРАНС”, ЛТД про стягнення судових витрат у справі №908/1556/24 задоволено частково. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “СРТ” (69032, м. Запоріжжя, Південне шосе, буд. 57, кв. 44, ідентифікаційний код 43457890) на користь Транспортно-виробничого підприємства товариства з обмеженою відповідальністю “БУДАВТОТРАНС”, ЛТД (03110, м. Київ, вул. Пироговського, буд. 19, корпус 8, ідентифікаційний код 21509156) суму 15202,75 грн. (п`ятнадцять тисяч двісті дві грн. 75 коп.) витрат на правничу допомогу. 
В іншій частині у задоволенні заяви відмовлено. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись із зазначеними рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, до Центрального апеляційного господарського суду, засобом поштового зв`язку, з апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “СРТ”, в якій просить: у зв`язку із складанням повного судового рішення 18.11.2024 поновити пропущений з поважних причин строк на подання апеляційної скарги; прийняти і розглянути за участі представника позивача дану апеляційну скаргу; скасувати повністю рішення Господарського суду Запорізької області у складі судді Мірошниченка М.В. від 06.11.2024 у справі № 908/1556/24, яким розірвано договір про виконання роботи №МР07/09-2021 від 24.09.2021, укладений між ТОВ “НВП “СРТ” та ТВП ТОВ “БУДАВТОТРАНС”, ЛТД та стягнуто з ТОВ “НВП “СРТ” на користь ТВП ТОВ “БУДАВТОТРАНС”, ЛТД 432 000,00 грн. збитків, 121 911,29 грн. пені, 60718,00 грн. штрафу та 9797,95 грн. витрат на сплату судового збору; скасувати повністю додаткове рішення Господарського суду Запорізької області у складі судді Мірошниченка М.В. від 21.11.2024 у справі № 908/1556/24, яким частково задоволено вимоги ТВП ТОВ “БУДАВТОТРАНС”, ЛТД щодо відшкодування витрат на правничу допомогу. Ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ТВП ТОВ “БУДАВТОТРАНС”, ЛТД до ТОВ “НВП “СРТ” ; вирішити питання судових витрат.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Верховний Суд в постанові від 06.12.2019 по справі № 910/7446/18 вказав, що права та обов`язки сторін внаслідок складення акту виконаних робіт виникають лише за наявності факту їх реального виконання та за відсутності надання обґрунтованої відмови замовника від їх підписання. У постанові від 06.02.2024 по справі за № 921/515/20 Верховний Суд зауважив, що факт реального виконання робіт є первинною ознакою господарської операції, а складення та підписання акту за результатами їх виконання є вторинною (похідною) ознакою від первинної. Апелянт зазначає, що в даній справі обставиною, що підлягала доказуванню є факт виконання чи факт невиконання спірних робіт, на що місце складання акту прийому-передачі не має жодного впливу. Таким чином, суд першої інстанції стосовно допустимості основного доказу припустився порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідач зауважує, що доставки Ремфонду для приймання його з ремонту на території замовника ані п.3.3., ані п.3.5., ані будь-який інший пункт Договору №МР07/09-2021 не передбачають. Жодної конкретної «території замовника» із зазначенням адреси ані п.3.3., ані п.3.5., ані будь-який інший пункт Договору №МР07/09-2021 не передбачають. Це могла бути юридична адреса, місце розташування виробничих приміщень, або місце виконання робіт. Корпус підшипника вагою 43,9 тони, шириною 2,28 м і довжиною 1,72 м фізично не можливо транспортувати із-за відсутності транспортного засобу з можливостями перевезення такого вантажу. Весь сенс виконаних робіт полягав у відновленні корпусу підшипника без демонтажу прокатного стану прямо в Ливарно-Прокатному цеху - 3000 ПрАТ «ММК ім. Ілліча» із застосуванням мобільних верстатів. Тож, цілком очевидно, що під «територією замовника», на якій здійснюється прийом Ремфонду, в Договорі №МР07/09-2021 малась на увазі територія виконання робіт в Ливарно- Прокатного цеху - 3000 ПрАТ «ММК ім. Ілліча», на якій ТВП ТОВ "Будавтотранс", ЛТД відновлювало один корпусу підшипника самостійно, а другий відновлювало ТОВ «СРТ» на замовлення ТВП ТОВ "Будавтотранс", ЛТД. При цьому, виходячи зі змісту оскаржуваного рішення та п.3.3. та п.3.5. Договору №МР07/09-2021, на території замовника виконавець передає виконані роботи по акту приймання-передачі виконаних робіт, тобто місце знаходження замовника встановлено, як місце де має оформлятися акт приймання-передачі виконаних робіт.
Спірний Акт 01/02-22 від 22.02.2022 містить назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, тобто він містить всі обов`язкові реквізити в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і звітність в Україні, притаманні такому первинному бухгалтерському документу, як Акту здачі-приймання робіт (надання послуг). При цьому, обсяг господарської операції у грошовому виразі наведено у самому Договорі №МР07/09-2021. Таким чином, означений Акт № 01/02-22 від 22.02.2022 є первинним документом бухгалтерського обліку, який свідчить, що ТОВ «НВП «СРТ» виконало, а ТВП ТОВ «Будавтотранс», ЛТД прийняло без зауважень роботи по відновленню корпусу підшипника кресл. И78/2445-45СБ-Тх ЛПЦ-3000.
На ПрАТ «ММК ім. Ілліча» оформлялися цехові акти за формою комбінату, за якою складено Акт № 01/02-22 від 22.02.2022. Отже, підписаний трьохсторонній Акт № 01/02-22 від 22.02.2022 свідчить, що в Ливарно- прокатному цеху - 300 (ЛПЦ-3000) ПрАТ «ММК ім. Ілліча» ТОВ «НВП «СРТ» виконало, а ТВП ТОВ «Будавтотранс», ЛТД прийняло без зауважень роботи по відновленню корпусу підшипника кресл. И78/2445-45СБ-Тх, але його не було використано для бухгалтерського обліку навіть не зважаючи на те, що він містить всі обов`язкові реквізити в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і звітність в Україні, притаманні такому первинному бухгалтерському документу. Таким чином, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають, встановленим обставинам справи.
Дійсно, як зазначає суд першої інстанції, «Акт приймання-передачі робіт за договором сторонами не підписано», але неможливо погодитися з його висновком, що із-за цього «зобов`язання відповідача не вважається виконаним відповідно до умов п. 3.7 договору». Так, 13.07.2023 для остаточного оформлення в бухгалтерському обліку господарської операції ТОВ «НВП «СРТ» надсилало ТВП ТОВ «Будавтотранс», ЛТД для підписання Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №4 з листом-пропозицією їх підписати. ТВП ТОВ «Будавтотранс», ЛТД акта виконаних робіт не підписало і мотивованої відмови від його підписання не надало. При цьому, підрядник не повинен був вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акту. У свою чергу, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника (такі висновки наведені в постановах КГС ВС від 21.08.2019 у справі №917/1489/18, від 18.07.2019 у справі №910/6491/18, від 19.06.2019 у справі №910/11191/18).
Ухиляючись від підписання Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №4 від 13.07.2023, за відсутності заявлення обґрунтованої відмови від його підписання, саме позивач, а не відповідач, порушив умови укладеного договору та допустив прострочення виконання договірного зобов`язання в частині оплати виконаних робіт. Таким чином, суд першої інстанції не з`ясував обставин, що мають значення для справи.
При цьому, щоб замовник міг захистись від претензій виконавця/підрядника на підставі підписаного ним в односторонньому порядку акту виконаних робіт він, згідно з правовою позицією КГС ВС викладеній в постанові від 22.02.2022 по справі № 906/762/20 зобов`язаний доводити відсутність факту виконання робіт та обґрунтовувати відсутність підстави для підписання акту, які підлягають доказуванню за загальним правилом.
На спростування заперечень позивача та рішення суду першої інстанції, що «зобов`язання відповідача не вважається виконаним відповідно до умов п. 3.7 договору» і «результат робіт позивачу не переданий», відповідач надав до суду (додатки до відзиву): Акт №01/02-22 приймання змінного, механічного обладнання та запчастин з ремонту від 22.02.2022р.; Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №4 від 13.07.2023р. направлені ТОВ «НВП «СРТ» в адресу ТВП ТОВ «Будавтотранс», ЛТД листом №112/07 від 13.07.2023 року; Технічні завдання та креслення; Посвідчення про відрядження; Перепустки на ПрАТ «ММК ім. Ілліча»; Заяви свідків - виконавців робіт; Заява свідка працівника ПрАТ «ММК ім. Ілліча» Плескачевського М.С.; Акти приймання- передачі №01-2022 та 02-2022; Лист ТВП ТОВ «Будавтотранс» ЛТД на ПрАТ «ММК ім. Ілліча» про дозвіл на ввезення обладнання; Документи про доставку і передачу обладнання (ТТН, акти прийому- передачі автопослуг, листування). Натомість, позивач не надав жодного доказу ані того, що відповідач не виконав своїх зобов`язань, ані того, що «результат робіт позивачу не переданий», і не обґрунтовував відсутності підстави для підписання спірного акту.
Суд першої інстанції зазначає, що «за умовами договору... строк передачі відповідачем позивачу результату робіт сплив 24.01.2022р... Акт приймання обладнання та запчастин із ремонту №01/02-22, датований 22.02.2022р., тобто після спливу погодженого договором строку» і «Посилання відповідача на те, що він надсилав позивачу акт приймання-передачі робіт для підпису 13.07.2023р. лише підтверджує факт невиконання робіт у встановлений строк». Вказане судом першої інстанції свідчить, що відповідачем виконано зобов`язання повністю, але із запізненням на 29 днів (з 24.01.2022 по 22.02.2022). Дійсно, відповідач прострочив строк прийому-передачі виконаних робіт з 24.01.2022 по 22.02.2022 - дату передачі відповідачем результату робіт позивачу на території ПрАТ «ММК ім. Ілліча».
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.09.2023 у справі №910/8413/21 виснувала щодо недоцільності розірвання договору, який є припиненим (нечинним) на час звернення до суду з відповідною вимогою.
Скаржник зазначає, оскільки результат робіт позивачу хоч із запізненням переданий відповідачем та, враховуючи, що спірний договір є припиненим, позовна вимога щодо розірвання договору та стягнення з відповідача на користь позивача збитків у вигляді сплаченої позивачем суми передоплати за виконання робіт у сумі 432 000,00 грн. не підлягали задоволенню. Таким чином, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи.
17.01.2025 від позивача до ЦАГС надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить: залишити рішення Господарського суду Запорізької області від 06.11.2024 по справі №908/1556/24 без змін, а скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “СРТ” - без задоволення.
Відзив обґрунтований наступним.
Позивач вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, натомість апеляційна скарга такою, що не підлягає задоволенню.
Умовами спірного договору (п.3.3) передбачено, що роботи передаються відповідачем за актом прийому-передачі. Також договір встановлює порядок передачі результату цих робіт (п.3.5). Натомість, результат робіт у спосіб, визначений договором, не передавався, отже, підстав підписувати акт у позивача не було. Посилання відповідача на факт надіслання актів у 2023 році і зобов`язання позивача підписати акт не заслуговують на увагу, оскільки постанови КГС ВС від 18.07.2019 року, 19.06.2019 року, згадані відповідачем у апеляційній скарзі, говорять про обов`язок прийняти виконані роботи, а такі роботи відповідачем не виконані, і він не довів протилежного: не надав жодних доказів на підтвердження факту виконання ним робіт - переміщення будь-яких товарно-матеріальних цінностей до м. Київ (території замовника за договором), наказів про відрядження та посвідчення на відрядження працівників, які б мали супроводжувати ці ТМЦ до м. Київ та передати позивачу результату робіт у відповідності до порядку, передбаченого п. 3.5 Договору тощо. Більш того, договором не передбачено підписання сторонами ніяких інших актів чи інших документів на підтвердження факту виконання робіт, проте відповідач надав суду копії актів прийома-передачі матеріальних цінностей, нібито підписаних у тому числі позивачем (оригіналів надати так і не спромігся), і в апеляційній скарзі посилається на неврахування судом як доказів документів, які не відповідають вимогам ст. 73 ЦПК. 
Позивач продовжує заперечувати підписання ним будь-яких актів до договору, вказаного у позові. Надані відповідачем нібито електронні копії таких актів є підробкою, про що позивачем детально описано у відповіді на відзив. Окрім того, самі ці нібито копії актів в електронній формі не відповідають вимогам до електронних доказів, а тому є недостовірними і неналежними доказами. Більше того, у судовому засіданні 5 листопада представник відповідача сам декілька разів повідомив, що позивач відмовлявся підписувати акт. Таким чином, «основний» доказ відповідача не відповідає вимогам, встановленим ст.73 ЦПК України, і є недопустимим, про що суд зробив вірні висновки. Документи, які відповідач назвав доказами і надав суду, зокрема, технічні завдання, посвідчення на відрядження тощо не є належними доказами, оскільки стосуються правовідносин відповідача з третіми особами, і жодним чином не пов`язані з договором, укладеним між сторонами спору.
Факт належного виконання робіт за договором №МР07/09- 2021, їх обсяг та вартість не може бути встановлено на підставі наданих заяв свідків, адже такі обставини потребують відображення у відповідних документах, визначених договором як обов`язкові щодо фіксації певних господарських операцій між сторонами.
Спірні правовідносини сторін врегульовані договором про виконання робіт №МР07/09- 2021 від 24.09.2021, пунктом 8.7 якого встановлено, що договір діє до 31.12.2021, а в частині взаєморозрахунків – до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Враховуючи те, що відповідачем не виконано зобов`язання за договором у встановлений строк, що є істотним порушенням умов договору, договір не припинив свою дію та може бути розірваний. Оскільки результат робіт позивачу не переданий та, за твердженням відповідача, не може бути переданий у зв`язку з находженням його на території ПрАТ «ММК ім. Ілліча» у м. Маріуполь, тобто на тимчасово окупованій території, наявні підстави для розірвання договору №МР07/09-2021 від 24.09.2021, укладеного його сторонами.
На переконання позивача, судом встановлено усі факти, які мають значення для справи, і надано належну оцінку усім доказам, наданим сторонами, результатом чого стало прийняття законного рішення.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2024 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою ЦАГС від 09.12.2024 здійснено запит матеріалів справи №908/1556/24 із Господарського суду Запорізької області та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
19.12.2024 матеріали справи надійшли до ЦАГС.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.01.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “СРТ” на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.11.2024 та додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 21.11.2024 у справі № 908/1556/24 – залишено без руху. Апелянту надано строк, протягом 10 днів з дня отримання цієї ухвали, усунути вказані недоліки апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “СРТ” на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.11.2024, а саме: здійснити доплату судового збору в сумі 603,31 грн., докази чого надати суду.
09.01.2025 від апелянта до ЦАГС надійшла заява, якою долучено платіжну інструкцію №2 від 07.01.2025 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 603,31 грн.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “СРТ” на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.11.2024 та додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 21.11.2024 у справі №908/1556/24; розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 04.06.2025 о 10:20 год. 
10.04.2025 від відповідача до ЦАГС надійшли пояснення до апеляційної скарги, в яких скаржник, з посиланням на судову практику Верховного Суду, зазначив, що у разі виникнення спору не підрядник повинен доводити факт виконання відповідних робіт, а замовник повинен доводити факт невиконання цих робіт, зокрема, шляхом проведення відповідної експертизи тощо. Отже, в даній справі саме позивач - ТВП ТОВ «Будавтотранс» ЛТД повинен доводити факт невиконання спірних робіт, а він не надав і суд першої інстанції жодного доказу вказаного не досліджував. Щодо неналежності як доказу Акту приймання обладнання та запчастин із ремонту №01/02-22 від 22.02.2022р., то, згідно п.3.3. Договору №МР07/09-2021, Виконавець передає виконані роботи по акту приймання-передачі виконаних робіт, але форма і зміст такого акту ані самим договором, ані законом не встановлені. Спірний Акт № 01/02-22 від 22.02.2022р. містить всі обов`язкові реквізити в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і звітність в Україні», і є первинним документом бухгалтерського обліку, який свідчить, що ТОВ «НВП «СРТ» виконало, а ТВП ТОВ «Будавтотранс», ЛТД прийняло без зауважень роботи. За змістом Акту №01/02-22 від 22.02.2022р. було проведено: прийомку змінного обладнання і запчастин з ремонту, а саме: той же самий, що і зазначений в Договорі та Технічному завданні №551, корпус підшипника кресл. И78/2445-45СБ-Тх ЛПЦ-3000. Таким чином, Акт №01/02-22 від 22.02.2022 було складено на виконання саме Договору №МР07/09-2021 від 24 вересня 2021. 13.07.2023 ТОВ «НВП «СРТ» надсилало ТВП ТОВ «Будавтотранс», ЛТД для підписання Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №4, але ТВП ТОВ «Будавтотранс», ЛТД акта не підписало і мотивованої відмови від його підписання не надало. За місцем виконання робіт було складено трьохсторонній внутрішньо-цеховий акт фактичного (фізичного) приймання-передачі результату (Акт приймання обладнання та запчастин із ремонту №01/02-22 від 22.02.2022р.) роботи, а бухгалтерський акт приймання-передачі робіт (Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №4 від 13.07.2023р.), підписаний в односторонньому порядку підрядником - ТОВ «НВП «СРТ», замовник - ТВП ТОВ «Будавтотранс», ЛТД на своїй території підписати відмовився.
02.06.2025 від представника відповідача до ЦАГС надійшла заява про відкладення розгляду справи, в якій просить: визнати поважною причину неявки представника апелянта – адвоката Федоренко Р.В. для участі у справі №908/1566/24, яка призначена на 04.06.2025 о 10:20; відкласти розгляд справи №908/1566/24 на іншу календарну дату. До вказаної заяви додано медичний висновок від 02.06.2025, про тимчасову непрацездатність.
У судове засідання 04.06.2025 з`явилися представники позивача та відповідача. Колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила по справі оголосити перерву в судовому засіданні до 06.08.2025 о 12:30 год.
16.07.2025 від відповідача до ЦАГС надійшли пояснення до апеляційної скарги, в яких апелянт зазначив наступне.
Верховний Суд, згідно Постанови від 17.06.2025 по справі №910/13093/23 розглянув дзеркально зворотній спір, що і в даній справі №908/1556/24, яка розглядається Центральним апеляційним господарським судом, між одними і тими ж суб`єктами ТОВ «НВП «СРТ» з ТВП ТОВ «Будавтотранс», ЛТД з приводу виконання і оплати одних і тих же робіт по відновленню корпусу підшипника креслення И78/2445-45СБ-Тх ЛПЦ-3000 в кількості 1 (одна) шт. за одним і тим же договором №МР07/09-2021 24.09.2021 року і предметом доказування в обох справах є факт виконання, чи факт невиконання спірних робіт. Як і в даній справі №908/1556/24, так і в справі №910/13093/23 суди попередніх інстанцій зазначили, що «акт № 01/02-22 від 22.02.2022, як і технічне завдання №551 від 13.01.2020, є внутрішніми документами ПрАТ «ММК ім. Ілліча», і їх складено не за результатами виконання позивачем робіт та прийняття їх відповідачем за договором № МР07/09-2021, у зв`язку з чим вказаний акт не може розглядатися, як підтвердження виконання та прийняття робіт, у визначеному розділом 3 договору № МР07/09-2021 порядку… виконавцем не доведено дотримання передбаченого розділом 3 договору №МР07/09-2021 порядку прийомки робіт, тож у відповідача були відсутні підстави для підписання надісланого позивачем 13.07.2023 акта здачіприймання робіт (надання послуг) № 4 без дати про виконаних робіт за договором №МР07/09-2021 на суму 867 400,00 грн.».
Проте, Верховний Суд зазначив, що «суди попередніх інстанцій не надали правової оцінки вжитим/невжитим сторонами дій, зокрема, позивачем на виконання умов договору в їх сукупності та не з`ясували питання щодо дотримання/недотримання відповідачем приписів статей 525, 526, 853, 882 ЦК України та не встановили дійсний характер спірних правовідносин, ураховуючи доводи скаржника в контексті щодо ПрАТ «ММК ім. Ілліча». … Необхідним для правильного вирішення спору є встановлення дійсного характеру спірних правовідносин за договором №МР07/09-2021 від 24.09.2021, ураховуючи контекст цих відносин ПрАТ «ММК ім. Ілліча», та обставин реального виконання робіт відповідно до умов договору та їх виконання саме в обсязі (розмірі та за ціною), які заявлені позивачем. … Судами попередніх інстанцій поза увагою залишились висновки Верховного Суду щодо можливості оплати виконаних робіт за актом, підписаним в односторонньому порядку, лише у разі наявності реального виконання робіт за договором у строк, визначений у договорі, та у разі, якщо замовник на порушення вимог статей 853, 882 ЦК України безпідставно ухиляється від прийняття робіт, з урахуванням поданих сторонами доказів у їх сукупності. З огляду на зазначене, висновки суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором №МР07/09-2021 від 24.09.2021, є передчасними та такими, що зроблені без урахування приписів статей 853, 882 ЦК України та наведених вище висновків Верховного Суду щодо застосування вказаних норм у спірних правовідносинах».
В даній справі, що розглядається, Господарський суд Запорізької області також не встановив і не надав правової оцінки вжитим/невжитим сторонами дій, зокрема, відповідачем на виконання умов договору в їх сукупності та не з`ясував питання щодо дотримання/недотримання позивачем приписів статей 525, 526, 853, 882 ЦК України та не встановили дійсний характер спірних правовідносин за договором №МР07/09-2021 від 24.09.2021 в контексті цих відносин ПрАТ «ММК ім. Ілліча», та обставин реального виконання робіт відповідно до умов договору та їх виконання саме в обсязі (розмірі та за ціною), які заявлені відповідачем. Також судом першої інстанції поза увагою залишились висновки Верховного Суду щодо можливості оплати виконаних робіт за актом, підписаним в односторонньому порядку, лише у разі наявності реального виконання робіт за договором у строк, визначений у договорі, та у разі, якщо замовник на порушення вимог статей 853, 882 ЦК України безпідставно ухиляється від прийняття робіт, з урахуванням поданих сторонами доказів у їх сукупності. З огляду на зазначене, висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача авансу за Договором №МР07/09-2021 від 24.09.2021 та розірвання цього договору, є передчасними та такими, що зроблені без урахування приписів статей 853, 882 ЦК України та висновків Верховного Суду щодо застосування вказаних норм у спірних правовідносинах, таких, як викладені в постановах: від 06.12.2019р. по справі № 910/7446/18, від 22.02.2022 р. по справі за № 906/762/20, від 02.06.2023р. у справі № 914/2355/23 від 06.02.2024р. у cправі № 921/515/20.
05.08.2025 від позивача до ЦАГС надійшли додаткові пояснення у справі, в яких просить: у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “СРТ” на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.11.2024 року по справі № 908/1556/24 відмовити, а рішення Господарського суду Запорізької області від 06.11.2024 року по справі № 908/1556/24 залишити без змін.
Позивач зазначає, що Посвідчення на відрядження, перепустки, табелі робочого часу відповідача не містять ніяких посилань на договір №МР07/09-2021 та не підтверджують факту виконання робіт. Скріншоти електронного листа, на який посилається відповідач, не є електронним доказом у розумінні вимог до електронних доказів, тож не відповідає критеріям допустимості доказів. Листи позивача до ПрАТ «ММК ім. Ілліча» не стосуються договору №МР07/09-2021, а, отже, не є належними доказами у розумінні ГПК.
Що стосується питання необґрунтованої відмови позивача від підписання актів прийому передачі, зазначаємо таке. Розділ 3 договору №МР07/09-2021 визначає строк виконання робіт та спеціальну процедуру прийняття виконаних робіт. Пункт 3.1 вказаного договору передбачає право виконавця на дострокове виконання робіт. Відповідно до п. 3.2, 3.3 замовник зобов`язаний прийняти роботи протягом 3-х днів після закінчення робіт, з обов`язковим візуальним оглядом та проведенням замірювань (перевірити якість робіт). Тобто, виконавець мав повідомити замовнику про завершення робіт та готовність до передачі результату виконаних робіт. Проте відповідач не надсилав позивачу такого повідомлення. Надіслання актів прийому-передачі виконаних робіт вдруге не може вважатись таким повідомленням, позаяк ані позивач, ані відповідач не мають змоги перевірити факт виконання робіт, їх обсяг та якість внаслідок окупації місця виконання робіт, що об`єктивно не може вважатись відмовою від прийняття робіт. Таким чином, твердження відповідача про те, що судом першої інстанції не досліджено докази, надані відповідачем, та не надано їм належної оцінки, не відповідають дійсності.
У судове засідання 06.08.2025 з`явилися представники позивача та відповідача. Колегія суддів, порадившись на місці, вирішила, у зв`язку з неможливістю вирішити спір в даному судовому засіданні, оголосити по справі перерву до 26.11.2025 о 09:45 год.
24.11.2025 від відповідача до ЦАГС надійшла заява, в якій просить: долучити до матеріалів справи №908/1566/24 електронну копію рішення Господарського суду м. Києва у справі №910/13093/23.
26.11.2025 від позивача до ЦАГС надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що відповідачем по справі подано рішення Господарського суду м. Києва по справі 910/13093/23, проте вказане рішення не набуло законної сили і було оскаржене відповідачем у вказаній справі.
У судове засідання 26.11.2025 з`явилися представники позивача та відповідача. Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні.
У судовому засіданні 26.11.2025 колегією суддів оголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) по справі.

Встановлені судом обставини справи.
24.09.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “СРТ” (виконавець, відповідач) та Транспортно-виробничим підприємством товариства з обмеженою відповідальністю “БУДАВТОТРАНС”, ЛТД (замовник, позивач) укладено договір про виконання роботи №МР07/09-2021 (далі – договір), відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов`язується своїми силами і матеріалами виконати наступні роботи: роботи по відновленню корпусу підшипника кресл. И78/2445-45СБ-Тх ЛПЦ-3000 в кількості 1 (одна) шт. Код послуги, яка надається за даним договором, згідно з Державним класифікатором продукції та послуг: 33.12.23.00. 
Згідно з п. 2.1 договору вартість виконання робіт по відновленню корпусу підшипника кресл. И78/2445-45СБ-Тх ЛПЦ-3000 в кількості 1 (одна) шт. становить 867400,00 грн. в тому числі ПДВ 20% на суму 144566,67 грн. 
Відповідно до п. 2.3 – 2.5 договору оплату замовник здійснює в два етапи: попередня оплата в розмірі 50% від загальної вартості робіт (п. 2.1) та остаточна оплата в розмірі 50% від загальної вартості робіт (п. 2.1). Оплата здійснюється на розрахунковий рахунок виконавця згідно виставлених їм рахунків. Датою оплати вважається дата перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця. Попередня оплата виконується протягом 10 банківських днів з моменту підписання договору, остаточна оплата проводиться замовником у строк не пізніше 10 банківських днів від дати підписання акту виконаних робіт. Зобов`язання замовника за договором вважаються виконаними з моменту отримання виконавцем на свій розрахунковий рахунок оплати в розмірі загальної вартості договору (п. 2.1). 
Позивач сплатив передоплату за виконання послуг з відновлення корпусу підшипника згідно рахунку №35 від 24.09.2021 до договору №МР07/09-2021 від 24.09.2021 на суму 432000,00 грн. платіжною інструкцією №6076 від 24.09.2021. 
У п. п. 1.6, 1. 7 договору визначено, що роботи виконуються на території ПрАТ “ММК ім. Ілліча”, м. Маріуполь. Доставка обладнання для виконання робіт, а так само його вивезення після закінчення робіт здійснюється транспортом виконавця. 
Пунктом 3.3 договору встановлено, що виконавець передає виконані роботи по акту приймання-передачі виконаних робіт. 
Терміни виконання робіт складають 120 календарних днів з моменту передачі ремфонду замовником виконавцю (п. 3.1).
Сторони визначають датою передачі позивачем ремфонду у ремонт відповідачу датою укладення договору (24.09.2021). 
Пунктом 3.7 договору узгоджено, що зобов`язання виконавця за договором вважаються виконаними після виконання робіт відповідно до умов, передбачених п. п. 3.4, 3.5 цієї угоди. 
Позивач вказує, що роботи Відповідачем так і не були виконані, а результат робіт не був переданий Позивачу, відтак, позивач заявив позовні вимоги про розірвання договору №МР07/09-2021, відшкодування збитків в розмірі авансового платежу по Договору №МР07/09-2021 в сумі 432 000 гривень.
Пунктом 5.2 договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором виконавець і замовник несуть відповідальність:
-          за несвоєчасне виконання робіт виконавець сплачує замовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних робіт за кожний день затримки;
-          при затримці виконання робіт понад 20 календарних днів виконавець додатково виплачує замовнику штраф у розмірі 7% від загальної вартості робіт. 
На підставі п. 5.2 договору позивач нарахував пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день затримки виконання зобов`язання з виконання робіт на суму 867400,00 грн. за період з 24.01.2022 по 23.07.2022 у сумі 122386,58 грн.
Також, позивачем заявлено:
- вимогу з оплати штрафу в розмірі 7% від загальної вартості робіт (п. 5.2. Договору №МР07/09- 2021) в сумі 60718,00 гривень; 
- вимогу з оплати 3% річних станом на 15.05.2024 року (на підставі ст. 625 ЦК України, нараховані на суму авансу в розмірі 432000,00 гривень пропорційно кількості днів прострочення 843 дні з дати виникнення зобов`язання 24.01.2022 року) в сумі 29 919,08 гривень;
- вимогу з оплати інфляційних втрат (на підставі ст. 625 ЦК України, з дати виникнення зобов`язання 24.01.2022 року та станом на останній період, за який встановлений індекс інфляції – квітень 2024 року) в сумі 143 338,39 гривень.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Щодо апеляційного оскарження рішення Господарського суду Запорізької області від 06.11.2024 у даній справі.
Колегія суддів зауважує, що рішення Господарського суду Запорізької області від 06.11.2024 оскаржується відповідачем в частині задоволених позовних вимог про розірвання договору, стягнення з відповідача на користь позивача 432  000 грн. збитків, 121  911,29 грн. пені, 60  718 грн. штрафу, відтак, рішення господарського суду від 06.11.2024 переглядається в апеляційному порядку лише в частині задоволених позовних вимог відповідно до положень ст. 269 ГПК України.
Стосовно задоволеної судом першої інстанції позовної вимоги про розірвання Договору про виконання роботи №МР07/09-2021 від 24.09.2021.
Апеляційний господарський суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання договору, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У розумінні положень цивільного законодавства договір спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто виникнення цивільного правовідношення, яке, у свою чергу, може включати певні права та обов`язки, виконання яких призводить до бажаного для сторін результату. Однак усі вони (права та обов`язки) не можуть охоплюватися предметом договору, оскільки можуть стосуватися як різноманітних умов договору, так і бути наслідком укладення договору, який є підставою їх виникнення. При цьому значення предмета договору може набувати основна дія (дії), що вчинятиметься сторонами і забезпечить досягнення мети договору.
Правова природа договору визначається з огляду на його зміст (а не назву договору). З`ясовуючи зміст правовідносин сторін договору, суди мають виходити з умов договору, його буквального та логічного змісту, з намірів сторін саме того договору, з приводу якого виник спір, а також із того, що сторони правовідносин мають діяти добросовісно. Близька за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 17.01.2019 у справі №923/241/18, від 21.05.2019 у справі №925/550/18, від 19.06.2019 у справі №923/496/18, від 12.08.2021 у справі №910/7914/20, від 21.10.2021 у справі №908/3027/20.
Згідно зі статями 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.
У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №355/385/17 зазначено, що тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.
Отже, розглядаючи спір, господарський суд перш за все має встановити правову природу договору з урахуванням якої визначити зміст спірних правовідносин, їх нормативне регулювання з наступним встановленням обсягу прав та обов`язків, моменту виникнення зобов`язання.
Спірні правовідносини сторін виникли з договору про виконання роботи №МР07/09-2021 від 24.09.2021, який за змістом закріплених у ньому прав та обов`язків сторін є договором підряду.
Пунктом 8.7 договору встановлено, що договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2021, а в частині взаєморозрахунків – до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
З матеріалів справи вбачається, що з позовною заявою, що містить у т.ч. вимогу про розірвання договору, позивач звернувся з використанням системи «Електронний суд» 26.05.2024, тобто, після закінчення строку дії спірного договору (строк дії закінчився 31.12.2021).
Колегія суддів відзначає, що договір, який припинив строк своєї дії, не може бути розірваний за його відсутністю. Припинення договору і його розірвання є різними взаємовиключними юридичними фактами.
Так, статтею 252 ЦК України передбачено, зокрема, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.
Колегія суддів враховує, що стаття 252 ЦК України є універсальною нормою для будь-яких договірних відносин, її застосування залежить від правового режиму договору, прав і обов`язків сторін, передбачених договором.
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Згідно з абзацом другим частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Наведену норму слід застосовувати (тлумачити) у взаємозв`язку з загальними положеннями частини другої статті 251, частини другої статті 252 ЦК України, які визначають, що терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Відповідно до лексичного значення словосполучення "неминуче має настати" означає як те, що обов`язково та безумовно має відбутися.
За змістом норми частини першої статті 530 ЦК України у взаємозв`язку з частиною другою статті 251, частиною другою статті 252 цього Кодексу, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, у разі визначення терміну виконання зобов`язання з вказівкою на майбутню подію нею може бути визнана лише та подія, неминучість якої є безумовна. Якщо юридичні наслідки мають певну ступінь вірогідності настання, то має місце не існування часової категорії у вигляді терміну, а умова.
При визначенні строку (терміну) виконання зобов`язання судам необхідно враховувати загальні положення ЦК України про порядок визначення та обчислення строків (термінів), зокрема, щодо початку і закінчення строку (терміну), а також умови вчиненого сторонами спору правочину, на підставі якого виникло зобов`язання (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 щодо змісту понять «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» відзначила таке:
« 29. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.
30. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
31. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).
32. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).
33. Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
34. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
35. З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання».
Аналізуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що «строк дії договору» та «строк/термін виконання зобов`язання» за своїм юридичним змістом не є тотожними поняттями, та в залежності від умов договору, укладеного між сторонами, останні можуть як співпадати між собою, так і бути відмінними один від одного.
Пунктом 8.7 спірного договору встановлено, що договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2021, а в частині взаєморозрахунків – до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Зі змісту вказаного пункту договору вбачається, що погоджена сторонами умова до «повного виконання сторонами своїх зобов`язань» у розумінні приписів статті 530 ЦК України є нічим іншим як строком (терміном) виконання зобов`язання, що у даному випадку не збігається зі строком дії договору та є відмінним від нього.
Ураховуючи вказане, з огляду на те, що сторонами було визначено строк дії договору до 31.12.2021, а вказівка на «повне виконання сторонами своїх зобов`язань» не є у розумінні статті 252 ЦК України строком договору, колегія суддів висновує, що строк дії Договору закінчився ще 31.12.2021, тобто, до подання спірного позову (матеріали справи доказів щодо продовження сторонами строку дії договору не містять).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.09.2023 у справі №910/8413/21 зробила такий висновок: «задоволення вимоги про розірвання Інвестиційного договору, який вже є припиненим за домовленістю сторін, не тільки не поновить порушені права територіальної громади міста Києва, але є неможливим як таке. Як наслідок, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо відмови у задоволенні вимоги про розірвання Інвестиційного договору».
Тобто, Велика Палата Верховного Суду у справі №910/8413/21 виснувала щодо недоцільності розірвання договору, який є припиненим (нечинним) на час звернення до суду з відповідною вимогою.
Отже, ураховуючи вищенаведене правове регулювання спірних правовідносин у цій частині, з огляду на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у справах №444/9519/12 та №910/8413/21, колегія суддів вважає, що у задоволенні позову в частині вимоги про розірвання припиненого договору (строк дії якого закінчився 31.12.2021) №МР07/09-2021 від 24.09.2021 слід відмовити.
Аналогічні за змістом правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 03.04.2024 у справі №910/21315/21.
Відтак, відповідні доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Стосовно задоволених судом першої інстанції позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача збитків в розмірі авансового платежу по Договору №МР07/09-2021 в сумі 432 000 грн., 121  911,29 грн. пені, 60  718 грн. штрафу.
Задовольняючи вказані позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з наступних мотивів:
-          пунктом 3.3 договору встановлено, що виконавець передає виконані роботи по акту приймання-передачі виконаних робіт. Відповідно до п. 3.4, 3.5 договору замовник зобов`язаний прийняти виконані виконавцем роботи з підписанням акту виконаних робіт протягом трьох робочих днів після дати закінчення робіт. Прийом ремфонду з ремонту здійснюється шляхом візуального огляду ремфонду і проведення замірів відновлених поверхонь відповідним вимірювальним інструментом у присутності відповідальних осіб замовника і виконавця на території замовника. Пунктом 3.7 договору узгоджено, що зобов`язання виконавця за договором вважаються виконаними після виконання робіт відповідно до умов, передбачених п. п. 3.4, 3.5 цієї угоди;
-          сторони визначають датою передачі позивачем ремфонду у ремонт відповідачу датою укладення договору (24.09.2021). Отже, відповідач мав передати позивачу результат робіт за актом приймання-передачі (за умовами п. 3.3 договору) на території замовника, тобто позивача (за умовами п. 3.5 договору) у термін до 24.01.2022 (з урахуванням вихідних днів);
-          строк передачі відповідачем позивачу результату робіт сплив 24.01.2022, тобто ще до початку введення військового стану в Україні. Акт приймання обладнання та запчастин із ремонту №01/02-22, на який посилається відповідач, датований 22.02.2022, тобто після спливу погодженого договором строку. У п. п. 1.6, 1. 7 договору визначено, що роботи виконуються на території ПрАТ “ММК ім. Ілліча”, м. Маріуполь. Доставка обладнання для виконання робіт, а так само його вивезення після закінчення робіт здійснюється транспортом виконавця. За умовами п. п. 3.3, 3.5 договору відповідач мав передати результат робіт за актом приймання-передачі на території замовника, тобто позивача. Акт приймання обладнання та запчастин із ремонту №01/02-22, на який посилається відповідач, містить відмітку про його складення на ПрАТ “ММК ім. Ілліча”, тобто за місцем виконання робіт, а не на території замовника. Той факт, що обладнання не вивезено з ПрАТ “ММК ім. Ілліча” відповідачем не заперечується. За умовами договору акт приймання обладнання та запчастин із ремонту не є належним доказом виконання зобов`язань відповідачем за договором;
-          Акт приймання-передачі робіт за договором сторонами не підписано, а тому зобов`язання відповідача не вважається виконаним відповідно до умов п. 3.7 договору.
Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Необхідним для правильного вирішення спору є встановлення дійсного характеру спірних правовідносин за Договором №МР07/09-2021 від 24.09.2021 та обставин реального виконання відповідачем робіт та їх обсяг відповідно до умов договору.
Укладений сторонами Договір про виконання роботи №МР07/09-2021 від 24.09.2021, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та за своєю правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України.
Згідно з ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Відповідно до  статті 854 Цивільного кодексу України  якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.
Частиною 4  статті 882 Цивільного кодексу України  передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.06.2023 у справі № 914/2355/21 зазначено, що правова позиція щодо застосування судами частини четвертої статті 882 Цивільного кодексу України є сталою в судовій практиці Верховного Суду. Так, зокрема, стосовно акта виконаних робіт за договором підряду, підписаного однією стороною, правовий висновок викладено у пункті 6.3 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №910/7446/18. Цей висновок полягає в тому, що "передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором".
Отже, передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності (1) реального виконання робіт за договором у разі (2) неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором.
За загальним правилом при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно надання послуг/виконання робіт, як зі сторони замовника, так і виконавця (підрядника), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані послуги (виконані роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє замовника від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою.
Водночас неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання замовником актів приймання робіт/послуг без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 02.06.2023 у справі №914/2355/21.
Отже, частина четверта статті 882 Цивільного кодексу України прямо передбачає можливість оформлення акта приймання виконаних робіт в односторонньому порядку. Ця ж норма надає можливість замовнику захиститись від претензій підрядника, що ґрунтуються на односторонньому акті, шляхом доведення обґрунтованості відмови від підписання акту, що є підставою для визнання його недійсним. Тобто у разі виникнення спору не підрядник повинен доводити факт виконання відповідних робіт, а замовник повинен доводити факт невиконання цих робіт, зокрема, шляхом проведення відповідної експертизи (пункт 31 постанови Верховного Суду від 22.02.2022 у справі №906/762/20).
Обґрунтованість мотивів відмови другої сторони від підписання акта, обставини реального (фактичного) виконання робіт за договором та відповідність цих робіт умовам договору є предметом доказування у справі за загальним правилом.
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.09.2022 у справі №913/703/20 зазначено, що відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта. У свою чергу, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника. У такому разі генпідрядник повинен довести, що він надсилав замовнику акт та, у випадку необґрунтованої відмови останнього від його підписання, реальне виконання робіт за договором (такі висновки також наведені і в постановах Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №917/1489/18, від 18.07.2019 у справі №910/6491/18, від 19.06.2019 у справі №910/11191/18).
У постановах Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 910/2184/18, від 16.09.2019 у справі № 921/254/18, від 15.10.2019 у справі № 921/262/18 викладено правовий висновок стосовно того, що якщо замовник в порушення вимог статей 853, 882 Цивільного кодексу України безпідставно ухиляється від прийняття робіт, не заявляючи про виявлені недоліки чи інші порушення, які унеможливили їх прийняття, то нездійснення ним оплати таких робіт є відповідно порушенням умов договору і вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України.
Як було встановлено судом, у пунктах 3.3. - 3.5, 3.7 Договору сторони погодили, що Виконавець передає виконані роботи по акту приймання-передачі виконаних робіт. Замовник зобов`язаний прийняти виконані виконавцем роботи з підписанням акта виконаних робіт протягом 3-ох робочих днів після дати закінчення робіт. Факсимільний (скан) копія підписаного акта виконаних робіт з печатками сторін дійсна до моменту отримання оригіналу, скріпленого мокрими печатками. Прийом ремфонду з ремонту здійснюється шляхом візуального огляду ремфонду і проведення замірів відновлених поверхонь відповідним вимірювальним інструментом в присутності відповідальних осіб замовника і виконавця на території замовника. Зобов`язання виконавця за договором вважаються виконаними після виконання робіт відповідно до умов, передбачених пунктами 3.4 і 3.5 цієї угоди.
Акт приймання-передачі робіт сторонами підписано не було.
Натомість, відповідач, на підтвердження виконання взятих за договором зобов`язань по ремонту корпусу підшипника кресл. И78/2445-45СБ-ТХ посилається на підписаний трьохсторонній Акт №01/02-22 прийомки змінного, механічного обладнання і запчастин з ремонту від 22.02.2022 (т. 1, а.с.54-55).
Зазначений Акт №01/02-22 складений ПрАТ "ММК ім. Ілліча", ТВП ТОВ "Будавтотранс", ЛТД та ТОВ "НВП "СРТ", за змістом якого об`єм робіт відповідає технічному завданню; технічне завдання № 551 на виконання робіт з відновлення (ремонт змінного, механічного обладнання та запчастин) корпус підшипника к. И78/2445-45СБ-ТХ ЛПЦ-3000 від 13.01.2020.
Зі змісту Акта № 01/02-22 прийомки змінного, механічного обладнання та запчастин з ремонту від 22.02.2022 та Технічного завдання №551 від 13.01.2020 вбачається, що зазначені документи складені та підписані в ході прийняття робіт з ремонту корпусу підшипника к. И78/2445-45СБ-ТХ структурного підрозділу ПрАТ "ММК ім. Ілліча" ЛПЦ-3000. Технічне завдання №551 від 13.01.2020 затверджене уповноваженими особами ПрАТ "ММК ім. Ілліча", в розпорядженні якого й знаходився підшипник к. И78/2445-45СБ-ТХ.
Також, 13.07.2023 відповідачем листом №122/07 від 13.07.2023 було направлено позивачу для підписання Акт здачі-приймання робіт №4 на суму 867 400,00 грн, підписаний та скріплений печаткою відповідача (т. 1, а.с. 60). Факт відправлення листа підтверджується описом вкладення, накладною №5193801641262, фіскальним чеком АТ "Укрпошта" (т. 1, а.с. 61-62).
Вказані лист та Акт здачі-приймання робіт №4 від 13.07.2023 за номером відправлення 5193801641262 позивач отримав 26.07.2023, однак, матеріали справи не містять доказів ані його підписання зі сторони позивача, ані доказів мотивованої відмови позивача від підписання Акта здачі-приймання робіт №4 від 13.07.2023 на суму 867 400,00 грн. з ПДВ.
З урахуванням вищенаведеного правового регулювання спірних правовідносин, установлених фактичних обставин справи, вчинених відповідачем дій на виконання умов договору, колегія суддів висновує, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “СРТ” виконало свої договірні зобов`язання по відновленню корпусу підшипника, кр. И78/2445-45СБ-ТХ ЛПЦ-3000, визначені п. 1.1. Договору №МР07/09-2021 від 24.09.2021.
Таким чином, досліджені надані сторонами докази у їх сукупності дають підстави для висновку про виконання відповідачем робіт у погодженому в договорі обсязі, оскільки Акт № 01/02-22 прийомки змінного, механічного обладнання та запчастин з ремонту від 22.02.2022 підтверджує реальність та обсяг виконаних робіт відповідачем, у той час як позивач не надав обґрунтованої відмови від прийняття робіт.
Твердження позивача про підробку Акта 01/02-22 від 22.02.2022, колегією суддів відхиляється, оскільки доказів встановлення факту підробки вказаного Акта позивачем не надано.
Крім того, в Акті № 01/02-22 прийомки змінного, механічного обладнання та запчастин з ремонту від 22.02.2022 міститься відтиск печатки позивача, що свідчить про участь уповноваженого представника при підписанні Акту.
Верховний Суд у постанові від 16 березня 2023 року у справі №  910/8155/20 виклав правовий висновок про те, що, встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.
Доказів того, що печатка Транспортно-виробничого підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю “Будавтотранс”, ЛТД була загублена, викрадена або в інший спосіб вибула з його володіння, через що нею могла б протиправно скористатися інша особа, а також доказів звернення позивача до правоохоронних органів з приводу викрадення чи загублення печатки, доказів проведення службового розслідування з цього приводу – позивач не надав.
У контексті спірних правовідносин сторін колегія суддів також відзначає, що оформлення передачі виконаних робіт за Актом № 01/02-22 прийомки змінного, механічного обладнання та запчастин з ремонту від 22.02.2022, а не за Актом прийому-передачі як передбачено п. 3.3. договору, не спростовує факту реального виконання відповідачем робіт по відновленню корпусу підшипника, визначених п. 1.1. договору, та їх прийняття позивачем. 
Передбачена у п. 3.3 договору умова щодо передачі виконаних робіт з прив`язкою до підписання акта, що має назву Акт прийому-передачі, не може бути єдиною підставою, яка звільняє замовника від обов`язку прийняти та оплатити виконані роботи або надати мотивовану відмову від прийняття таких робіт.
Зазначене співвідноситься як форма та зміст в розумінні цих дефініцій в теорії права. Тобто, у спірних правовідносинах ключовим/визначальним є встановлення факту виконання робіт та їх обсяг, тобто, зміст господарської операції, а не форма її документального оформлення як зовнішнє вираження.
Передання виконаних робіт на території ПрАТ "ММК ім. Ілліча" ЛПЦ-3000, за місцем їх фактично виконання, а не за місцем знаходження позивача (замовника) у м. Київ, також не спростовує факту виконання відповідачем робіт по відновленню корпусу підшипника, кр. И78/2445-45СБ-ТХ, вмонтованого у прокатний стан в Ливарно-Прокатному цеху – 3000 ПрАТ "ММК ім. Ілліча".
Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача збитків в розмірі авансового платежу по Договору №МР07/09-2021 в сумі 432 000 грн. задоволенню не підлягають.
Апеляційний господарський суд, встановивши факт виконання відповідачем робіт по відновленню корпусу підшипника кресл. И78/2445-45СБ-ТХ ЛПЦ-3000 за Договором в повному обсязі, водночас, констатує порушення відповідачем умов договору щодо строку виконання таких робіт.
Так, відповідно до п. 3.1. Договору терміни виконання робіт складають 120 календарних днів з моменту передачі Ремфонду замовником виконавцю. 
Сторони визначають датою передачі позивачем Ремфонду у ремонт відповідачу датою укладення договору (24.09.2021). 
Отже, відповідач мав передати позивачу результати робіт по 24.01.2022 включно (з урахуванням вихідних днів). 
Прострочення відповідачем строку виконання робіт виникло з 25.01.2022.
Таким чином, колегія суддів висновує, що відповідачем були несвоєчасно виконані роботи за спірним Договором, період прострочення: з 25.01.2022 по 21.02.2022 включно, оскільки Актом № 01/02-22 прийомки змінного, механічного обладнання та запчастин з ремонту від 22.02.2022 підтверджується виконання та передача виконаних робіт позивачу.
Пунктом 5.2 договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором виконавець і замовник несуть відповідальність:
-          за несвоєчасне виконання робіт виконавець сплачує замовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних робіт за кожний день затримки;
-          при затримці виконання робіт понад 20 календарних днів виконавець додатково виплачує замовнику штраф у розмірі 7% від загальної вартості робіт. 
Таким чином, наявні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені та штрафу на підставі п. 5.2 Договору в наступних розмірах:
-          13  308,05 грн. пені за несвоєчасне виконання робіт 
(період розрахунку: з 25.01.2022 по 21.02.2022 - 28 днів
[розрахункова ставка] = 10,000% (облікова ставка НБУ) х 2 = 20,000%
[пеня] = 867  400,00 грн (сума боргу) х 20,000% (розрахункова ставка) / 100% х 28 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 13  308,05 грн.);
-          60  718 грн. штрафу за затримку виконання робіт понад 20 календарних днів
(867  400,00 грн. (загальна вартість робіт) х 7% = 60  718 грн.).
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, відтак, з урахуванням наведених висновків суду апеляційної інстанції, вважає за необхідне рішення Господарського суду Запорізької області від 06.11.2024 у справі №908/1556/24 – змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції: Позов задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “СРТ” на користь Транспортно-виробничого підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю “БУДАВТОТРАНС”, ЛТД 13 308,05 грн. пені, 60 718 грн. штрафу та 888,31 грн. витрат зі сплати судового збору. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Щодо апеляційного оскарження додаткового рішення Господарського суду Запорізької області від 21.11.2024 у даній справі.
Позивач, звертаюсь із позовом, просив, зокрема, покласти на відповідача судові витрати у справі, у т.ч. витрати на правничу допомогу. У позовній заяві позивач навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи, – 7500,00 грн. орієнтовних витрат на правничу допомогу з розрахунку 3500,00 грн. витрат на написання позову та з процесуальних питань та 4000,00 грн. витрат на послуги адвоката на участь в судових засіданнях
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.11.2024 у справі №908/1556/24 позов задоволено частково.
Колегія суддів зауважує, що під час проголошення судом першої інстанції вступної та резолютивної частини рішення 06.11.2024 у судовому засіданні були присутні представники позивача та відповідача.
12.11.2024 позивач, з використанням системи «Електронний суд», звернувся до господарського суду з клопотанням про стягнення судових витрат (зареєстровано в канцелярії суду 13.11.2024), в якому, на підставі ч. 8 ст. 129 ГПК України, просить винести додаткове рішення, яким стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 11845,23 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 19500,00 грн.
На підтвердження понесених позивачем витрат до заяви додані копії таких документів: платіжна інструкція №800 від 24.05.2024, акт №4 від 08.11.2024 до договору про надання правничої допомоги №06-2024 від 15.05.2024, договір про надання правничої допомоги №06-2024 від 15.05.2024, ордер 1616586 від15.05.2024.
Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 21.11.2024 у справі №908/1556/24 заяву Транспортно-виробничого підприємства товариства з обмеженою відповідальністю “БУДАВТОТРАНС”, ЛТД про стягнення судових витрат у справі №908/1556/24 задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “СРТ” на користь Транспортно-виробничого підприємства товариства з обмеженою відповідальністю “БУДАВТОТРАНС”, ЛТД суму 15202,75 грн. витрат на правничу допомогу. В іншій частині у задоволенні заяви відмовлено. 
Додаткове рішення від 21.11.2024 мотивоване наступним:
-          за результатами вирішення спору в даній справі суд у рішенні розподілив між сторонами витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених вимог, тому заява позивача про винесення додаткового рішення в частині стягнення з відповідача витрат зі сплати судового збору в сумі 11845,23 грн. не підлягає задоволенню;
-          проаналізувавши обсяг та вартість виконаних адвокатом робіт (наданих) послуг, суд дійшов висновку, що сума витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 19500,00 грн. є співмірною складності справи (у позовній заяві було заявлено немайнову вимогу та декілька майнових вимог із розрахунками пені та штрафу), ціні позову за майновою вимогою (788362,05 грн.), характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи, відповідає звичайному рівню цін на аналогічні послуги. У зв`язку з цим суд не встановив підстав для зменшення заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи викладене, відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати позивача на професійну правничу покладаються на відповідача пропорційно до задоволених вимог у розмірі 15202,75 грн. В іншій частині в задоволенні заяви позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд відмовив.
Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання позивача про стягнення судових витрат в частині стягнення витрат зі сплати судового збору, оскільки такий розподіл судового збору вже був здійснений судом у рішенні від 06.11.2024, за результатами розгляду справи по суті.
Водночас, колегія суддів констатує, що наявні підстави для скасування оскаржуваного додаткового рішення від 21.11.2024 з ухваленням нового, виходячи з наступного.
Частинами 1 та 3 ст. 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
Статтею 221 ГПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Апеляційний суд звертає увагу також на положення ч. ч. 1 та 4 ст. 116 ГПК України, відповідно до яких перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Оскільки рішення Господарського суду Запорізької області постановлено 06.11.2024, встановлений п`ятиденний строк для подання доказів понесення судових витрат розпочався 07.11.2024 та закінчився 11.11.2024 (понеділок). Проте, клопотання про стягнення судових витрат з відповідними доказами понесення таких витрат подано позивачем через систему «Електронний суд» 12.11.2024 (т. 2, а.с. 106), тобто, з пропуском процесуального строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Звертаючись із клопотанням про стягнення судових витрат №б/н від 12.11.2024, позивач не заявляв клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.
Як вбачається з протоколу судового засідання від 06.11.2024 (т. 2, а.с. 96-97) представник позивача – адвокат Ковтун О.О., брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та під час проголошення скороченого рішення (вступної та резолютивної частини), отже, у позивача була можливість звернутись із заявою у встановлений процесуальний строк, про стягнення витрат на правничу допомогу із долученими доказами понесення таких витрат, в межах процесуального строку на подання заяви.
Як було зазначено вище, відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України докази понесення судових витрат подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно зі ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.
Отже, з огляду на пропуск процесуального строку на подання заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, клопотання Транспортно-виробничого підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю “БУДАВТОТРАНС”, ЛТД (№б/н від 12.11.2024) про стягнення судових витрат у справі №908/1556/24 в частині стягнення витрат на правничу допомогу підлягає залишенню без розгляду на підставі ч. 8 ст. 129 та ст. 118 ГПК України.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час розгляду клопотання позивача про стягнення судових витрат у справі №908/1556/24 в частині стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів висновує, що додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 21.11.2024 у справі №908/1556/24 слід скасувати. Ухвалити нове додаткове рішення, яким клопотання Транспортно-виробничого підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю “БУДАВТОТРАНС”, ЛТД (№б/н від 12.11.2024) про стягнення судових витрат у справі №908/1556/24 в частині стягнення витрат на правничу допомогу - залишити без розгляду. У задоволенні клопотання Транспортно-виробничого підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю “БУДАВТОТРАНС”, ЛТД (№б/н від 12.11.2024) про стягнення судових витрат у справі №908/1556/24 в частині стягнення витрат зі сплати судового збору – відмовити.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275-277, 282-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “СРТ” на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.11.2024 та додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 21.11.2024 у справі №908/1556/24 – задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 06.11.2024 у справі №908/1556/24 – змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:
“Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “СРТ” на користь Транспортно-виробничого підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю “БУДАВТОТРАНС”, ЛТД 13 308,05 грн. пені, 60 718 грн. штрафу та 888,31 грн. витрат зі сплати судового збору.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити. 
Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.”.
Стягнути з Транспортно-виробничого підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю “БУДАВТОТРАНС”, ЛТД на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “СРТ” витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 16 705,57 грн., про що видати наказ.
Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Запорізької області.
Додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 21.11.2024 у справі №908/1556/24 – скасувати.
Ухвалити нове додаткове рішення, яким клопотання Транспортно-виробничого підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю “БУДАВТОТРАНС”, ЛТД (№б/н від 12.11.2024) про стягнення судових витрат у справі №908/1556/24 в частині стягнення витрат на правничу допомогу - залишити без розгляду.
У задоволенні клопотання Транспортно-виробничого підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю “БУДАВТОТРАНС”, ЛТД (№б/н від 12.11.2024) про стягнення судових витрат у справі №908/1556/24 в частині стягнення витрат зі сплати судового збору – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 19.12.2025

Головуючий суддя                                                                 О.В. Чус

Суддя                                                                                    М.О. Дармін

Суддя                                                                                     І.М. Кощеєв