Справа № 344/11956/25 
Провадження № 2/344/776/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ЗАОЧНЕ
26 січня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого - судді Атаманюка Б. М.,
секретаря Солонинко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,- 

В С Т А Н О В И В: 
До Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 09.07.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 11.07.2025 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.01.2026 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду. 
На обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на ті обставини, що батьком її сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 . Проте, відповідач не цікавиться сином, його станом здоров`я, не піклується про нього, не надає коштів на його утримання. Дитина сторін – ОСОБА_3 має проблеми із здоров`ям та потребує лікування. 
На підставі зазначених обставин справи, позивач просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягувати із відповідача на користь позивача нам утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частини доходу від заробітку.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Подала до суду заяву, в якій просила суд розгляд справи здійснювати без її участі, вимоги заяви підтримала в повному обсязі, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем проживання, в тому числі через сайт «Судова влада». Відзиву на позов не подав.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник подав до суду заяву, в якій просив суд розгляд справи здійснювати без участі представника та врахувати, те що службою була здійснена робота та надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача.
У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. 
На підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, повторно не прибув у судове засідання, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а тому у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи суд може відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Судом встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.10, 14).
Відповідно до повідомлення КНП Центр первинної медичної консультативно-діагностичної допомоги ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває під спостереженням невропатолога з діагнозом «Ідіопатична епілепсія, часті, фокальні моторні напади з вторинною генералізацією, несприятливий перебіг, фармакорезистентна форма». Батько дитини ОСОБА_2 у педіатричне відділення не звертався, з лікарем декларації не укладав, здоров`ям дитини не цікавився (а.с.18).
Згідно характеристики наданої директором та класним керівником Ліцею №19 Івано-Франківської міської ради ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у 3 класі ліцею, дитина всім необхідним забезпечена, до школи приводить його матір або вітчим, батьківські збори відвідує матір. З батьком дитини не знайомі (а.с.17).
Згідно витягу з рішення та висновку Органу опіки та піклування від 23.12.2025 № 1454, орган опіки вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.76-79).
Відповідач ОСОБА_2 – батько малолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самоусунувся від виховання та утримання сина, не надає жодної матеріальної допомоги на його утримання, не цікавиться його життям та розвитком, не піклується про фізичний, духовий і моральний його розвиток.
Доказів зворотнього відповідач суду не надав.
Отже, відповідач ОСОБА_2 свідомо ухилився від виховання свого сина, що полягає у свідомому нездійсненні протягом тривалого часу його виховання, піклування про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створення належних умов для розвитку природних здібностей та готування дитини до самостійного життя та праці, що, в свою чергу, вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Щодо вимоги позову про стягнення аліментів на утримання дитини, суд ззначає наступне.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 Сімейного кодексу України).
Частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
За приписами частини другої статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Статтею 161 ЦПК України встановлений безспірний розмір аліментів, який складає на одну дитину 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, на двох дітей – 1/3 (однієї третини) заробітку(доходу) платника аліментів.
У ЗУ «Про прожитковий мінімум» надано визначення прожитковому мінімуму, закладено правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.
Вирішуючи питання про розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання дитини, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину, визначений законодавством прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, матеріальний стан позивача, фізичний та майновий стан відповідача, який є особою працездатного віку, враховує потреби дитини на його фізичний та духовний розвиток. 
Відтак суд вважає, що з відповідача в користь позивача слід стягувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення повноліття дитиною.
Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Таким чином, стягнення аліментів слід розпочати з 09.07.2025 і проводити до повноліття дитини.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Оскільки позивач у справах про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, суд вважає за доцільне покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 1211, 20 грн. на користь держави.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 12, 76-79, 81, 82, 95, 258, 259, 263-265, 273, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 19, 150, 164, 165, 166, 182 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства», суд - 

У Х В А Л И В :
Позов - задовольнити.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , позбавити батьківських прав щодо малолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення повноліття дитиною.
Стягнення аліментів розпочати з 09 липня 2025 року і проводити до повноліття дитини.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.
Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у дохід державного бюджету (стягувач - Державна судова адміністрація України) в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення виготовлено та підписано 29.01.2026.

Суддя Богдан АТАМАНЮК