Справа № 132/2144/25
Провадження №1-кп/132/213/26
Вирок
Іменем України
26 січня 2026 року       м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області,
у складі: головуючого судді     ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання  ОСОБА_2 ,
прокурора       ОСОБА_3 ,
обвинуваченого      ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого – адвоката   ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025020220000183 від 21 травня 2025 року, за обвинуваченням  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Первомайське Первомайського району АР Крим, громадянина України, приватного підприємця, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, раніше несудимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 Кримінального кодексу України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що з 11 червня 2024 року перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 69/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03 березня 2022 року № 2105-ІХ, у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на території України з 24 лютого 2022 року введений воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжено, зокрема, відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану України» від 15 квітня 2025 року №235/2025, затвердженого Законом України від 16 квітня 2025 року №4356-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 годин 30 хвилин 09 травня 2025 року строком на 90 діб до 07 серпня 2025 року у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до положень частини 2 статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини 1 статті 106 Конституції України, оголошено та проводиться загальна мобілізація. 
Згідно із довідкою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 № 117/1148 від 10 червня 2024 року, військовозобов`язаного ОСОБА_4 визнано придатним до військової служби за віком і станом здоров`я. 
02 травня 2025 року військовозобов`язаний ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , отримав від діловода відділення мобілізаційної роботи ОСОБА_6 повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 03 травня 2025 року о 07:00 годині з метою його призову по мобілізації до Збройних Сил України для призначення його в команду навчального центру військової частини НОМЕР_1 .
Незважаючи на це, ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, придатним до військової служби, не маючи відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, а також, будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого призначення його в команду навчального центру військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби у зв`язку з оголошенням мобілізації та призовом на військову службу у Збройні Сили України по мобілізації, без поважних на те причин, з метою ухилення від призову, маючи можливість прибути, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, умисно не прибув 03 травня 2025 року о 07:00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_2 : АДРЕСА_2 для його призову за мобілізацією до Збройних Сил України, чим порушив порядок комплектування Збройних Сил України та статтю 65 Конституції України. 
В подальшому, на телефонні дзвінки старшого офіцера відділення рекрутингу та комплектування, майора ОСОБА_7 , ОСОБА_4 не відповідав, до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`являвся.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 Кримінального кодексу Україні (далі – КК України) – в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації.
Обвинувачений ОСОБА_4 під час судового провадження свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, у вступній промові, під час його допиту як обвинуваченого, в судових дебатах, а також в останньому слові зазначив, що він є релігійною людиною, Свідком Єгови з 2008 року, призначений священнослужителем цієї церкви. Протягом 17 років він проповідує, двічі на тиждень відвідує богослужіння разом з дружиною. Як священнослужитель часто виступає з релігійними промовами, допомагає ремонтувати та обслуговувати ОСОБА_8 . Згідно із його особистими релігійними переконаннями як Свідка Єгови служитель Бога повинен бути мирною людиною, не може мати ніякого відношення до військової служби, носити та використовувати зброю, приймати військову присягу, носити військову форму, виконувати накази військового командира, отримувати зарплатню військового, а тому на його переконання, виконання військового обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою. ОСОБА_4 , із посиланням на положення статті 35 Конституції України, неодноразово звертався до ІНФОРМАЦІЯ_2 та органів місцевого самоврядування щодо заміни йому військової служби альтернативною, невійськовою службою. Однак, відповіді на ці звернення не отримав. Він не мав на меті ухилятись від військової служби, готувався виконувати свій обов`язок невійськовим способом. Натомість, з огляду на його релігійні переконання, для ОСОБА_4 також є неприйнятним бути у війську капеланом, медиком, служити при штабі, взагалі бути дотичним до війська. ОСОБА_4 зазначив, що у зв`язку зі своїми релігійними переконаннями проходив альтернативну невійськову службу з 2008 року по 2009 рік – виконував роботу будівельника. Від початку повномасштабного вторгнення вони з дружиною займались волонтерською діяльністю – надавали допомогу переселенцям, які її потребували, зокрема, надавали житло. ОСОБА_4 дійсно пройшов військово-лікарську комісію у 2024 році. Після її проходження не мав наміру ухилятися від військової служби, постійно з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_2 за повістками. Обвинувачений визнав, що отримував повістку у ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, яка саме це була повістка він не пам`ятає.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомив, що в травні 2025 року він, обіймаючи посаду діловода ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідав за облік мобілізаційної роботи. До кола його службових обов`язків, зокрема, входило складання повісток та попередження військовозобов`язаних про наслідки невиконання їх обов`язків. ОСОБА_4 перебуває на обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_6 особисто вручено 02.05.2025 повістку ОСОБА_4 про необхідність явки 03.05.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для призову під час мобілізації для формування команди. ОСОБА_4 особисто розписався в отриманні цієї повістки. При цьому, ОСОБА_6 попереджав ОСОБА_4 про юридичні наслідки неявки за повісткою. Однак, ОСОБА_4 03.05.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, про причини неявки не повідомив. Раніше ОСОБА_4 регулярно прибував до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення облікових даних. Свідок підтвердив, що ОСОБА_4 йому повідомляв про свої релігійні переконання.
Допитаний в якості свідка старший офіцер відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 , майор ОСОБА_7 під час судового розгляду повідомив, що ОСОБА_4 перебуває на обліку як військовозобов`язаний у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2024 року. Йому відомо, що ОСОБА_4 має релігійні переконання, є ОСОБА_9 . Влітку 2024 року ОСОБА_4 пройшов військово-лікарську комісію та визнаний придатним до військової служби. ОСОБА_4 щомісяця прибував до ІНФОРМАЦІЯ_2 відмічатись. Вперше ОСОБА_4 була вручена так звана «бойова» повістка на 23.04.2025, однак, тоді команду для відправки не було сформовано. У зв`язку з цим ОСОБА_4 23.04.2025 було викликано повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 08:00 год. 02.05.2025. ОСОБА_4 в цей день до вказаного відділу з`явився. ОСОБА_4 в присутності ОСОБА_7 02.05.2025 було вручено повістку про необхідність явки 03.05.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для призову під час мобілізації для формування команди та відправки до навчального центру. ОСОБА_7 особисто дав команду діловоду ОСОБА_6 вручити цю повістку. Однак, ОСОБА_4 03.05.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, про причини неявки не повідомив. У зв`язку з неявкою військовозобов`язаного ОСОБА_7 телефонував ОСОБА_4 , водночас його телефон не відповідав. Після цього ОСОБА_7 склав рапорт про цю подію та повідомив своє керівництво. Оригінал повістки про виклик ОСОБА_4 03.05.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 залишився в ОСОБА_4 , про що у вказаному відділі залишилась його розписка – корінець повістки. ОСОБА_7 раніше пояснював ОСОБА_4 , що лише строкову військову службу можливо замінити на альтернативну невійськову службу. Водночас законодавством не передбачено такої заміни для військової служби за призовом під час мобілізації.
Також судом за клопотанням сторони захисту в судовому засіданні допитано в якості свідка ОСОБА_10 , який повідомив, що є близьким другом ОСОБА_4 , з яким вони давно знайомі, виконують разом деякі обов`язки в організації Свідків Єгови. ОСОБА_10 сам є ОСОБА_9 , охрестився в 1998 році, з 2006 року призначався священнослужителем в місцевих громадах Свідків Єгови, востаннє в м. Гнівань. З ОСОБА_11 вони познайомилися у 2016 році на конгресі, це так називається масові богослужіння, які проводять ОСОБА_12 з тих пір вони підтримують відносини, зустрічаються разом з сім`ями. ОСОБА_11 є ОСОБА_9 з 2008 року, і по теперішній час. ОСОБА_11 приймає особисту участь у зібраннях Свідків Єгови – « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Він не тільки відвідує богослужіння, але й виступає з промовами, проводить обговорення, приділяє увагу співвіруючим в своїй громаді.В цілому віра Свідків Єгови і військова служба це взагалі протилежні речі, військова служба для Свідків Єгови є неприйнятною.З початку війни в нашій країні Свідки Єгови надавали багато гуманітарної допомоги, зокрема, одягу, їжі. Надавали допомогу переселенцям, у відновленні будинків, які постраждали під час обстрілів. Йому відомо, що ОСОБА_11 та його дружина самі в себе вдома приймали переселенців, даючи їм житло, яке на той час їм було необхідно.Згідно із Біблією Свідки Єгови навіть не вчяться воювати, не мають нічого спільного з тим, що пов`язано з військовою службою, для них є неприйнятним надання присяги, носіння військової форми, виконання наказів військових командирів, отримування зарплатні від якоїсь військової структури. Йому відомо, що ОСОБА_11 просив замінити йому військову службу невійськовою, про що неодноразово звертався із відповідними заявами до ТЦК і органів місцевого самоврядування.Свідок Єгови повинен виділяти час, щоб вивчати Біблію, повинен відкинути шкідливі звички, змінити риси характеру з негативних на позитивні. Така людина повинна відвідувати богослужіння, розказувати іншим про те, що дізналася з Біблії, присвятити своє життя ОСОБА_13 і охреститися, а після хрещення жити, дотримуючись біблійних норм.Присвячення Богу – це така присяга, яку людина дає Богу в своїй особистій молитві. Тобто, вона обіцяє, що з цього часу моє життя належить Богу, і людина буде в житті робити усе, що він скаже, незалежно від того, чи легким буде життя, чи воно стане гіршим, чи зміняться умови життя на краще, або умови в країні зміняться на гірші. Тобто, така людина дає Богу обіцянку або присягу і дотримується її незалежно від того, що відбувається або в її особистому житті, або навколо неї. А коли така людина приймає хрещення, то вона усім іншим показує, що дала таку присягу Богу і буде її дотримуватись в будь-якому випадку. І хоче, щоб її знали, як ОСОБА_14 .
Попри те, що ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні заперечив, його вина у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення окрім показів допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 доведена в повному обсязі такими дослідженими під час судового розгляду доказами:
повідомленням про кримінальне правопорушення від 19.05.2025 № 1232, згідно із яким начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_15 поінформував начальника відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області в порядку статті 214 КПК України про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 КК України, до якого долучено: копію рапорту майора ОСОБА_7 ; копію розписки ОСОБА_4 про отримання повістки про включення в команду навчального центру; копію попередження щодо неприбуття за повісткою; копію направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії; копію довідки військово-лікарської комісії про придатність військовозобов`язаного до проходження військової служби; копію картки обстеження та медичного огляду; копії паспорту та ідентифікаційного коду (том №2, а.с. 5);
протоколом тимчасового доступу до речей і документів, складеним 05.06.2025 старшим слідчим слідчого відділу відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_16 , згідно із яким на підставі ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 29.05.2025 у справі №132/1659/25, провадження №1-кс/132/285/25 отримано тимчасовий доступ до матеріалів особової справи ОСОБА_4 , які перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якої вилучено такі документи: рапорт, корінець повістки (розписку), попередження, направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії, довідку ВЛК; картку обстеження та медичного огляду; копії паспортних даних ОСОБА_4 ; поіменний список військовозобов`язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_2 до в/ч НОМЕР_1 (том №2, а.с. 24);
направленням від 03.06.2024 № 3091, згідно із яким начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 (Калинівка) ОСОБА_15 направив ОСОБА_4 на медичний огляд військово-лікарської комісії, з метою визначення ступеня його придатності до військової служби, до КП « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Калинівської міської ради (том №2, а.с. 30);
карткою обстеження та медичного огляду від 10.06.2024 № 117/1148, відповідно до якої військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 (Калинівка) в КП « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Калинівської міської ради був проведений медичний огляд ОСОБА_4 , за результатами якого встановлено, що за станом свого здоров`я, він придатний до військової служби (том №2, а.с. 31-36);
довідкою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 (Калинівка) від 10.06.2024 № 117/1148, згідно із якою 10.06.2024 проведено медичний огляд солдата запасу ОСОБА_4 , який на підставі графи ІІ Розладу хвороб, графи ТДВ, придатний до військової служби (том №2, а.с. 37);
копією військового квитка серії НОМЕР_2 , виданого ОСОБА_4 11.06.2024 ІНФОРМАЦІЯ_5 , у якому містяться записи про те, що ОСОБА_4 11.06.2024 взятий на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_2 (Калинівка), 10.06.2024 медичною комісією при ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 визнаний придатним до військової служби, військове звання – солдат, військово-облікова спеціальність 956647А «Робітник будівельних робіт», на підставі Указу Президента України від 14.01.2025 № 27/2025, призваний у Збройні Сили України по мобілізації (том №2, а.с. 25-26);
поіменним списком військовозобов`язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_2 (Калинівка) і відправлені у складі команди « НОМЕР_1 » від 02.05.2025 за вих. № 1097, згідно яким ОСОБА_4 був включений в склад команди для направлення в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , пункт призначення: АДРЕСА_3 , час прибуття в пункт призначення: 15:00 год. 03.05.2025, порядок відправки: автомобільним транспортом (том №2, а.с 11-12);
мобілізаційним розпорядженням та розпискою (корінцем повістки) №3123, згідно із яким ОСОБА_4 02.05.2025 отримав повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 07:00 год. 03.05.2025 (том №2, а.с. 7, 29);
попередженням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_17 , відповідно до якого ОСОБА_4 в письмовій формі 21.04.2025 попереджено про те, що у разі неявки у вказаний у повістці термін або відмови від отримання повістки, він підлягає кримінальній відповідальності за ст. 336 КК України (том №2, а.с. 8);
повідомленням від 02.05.2025 ОСОБА_4 , відповідно до якого він повідомляє начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що він отримав повістку на 03.05.2025 на відправлення від вказаного відділу, однак, з`являтися до цього центру комплектування та соціальної підтримки не буде, з мотивів глибоких особистих релігійних переконань (том №2, а.с. 17);
рапортом від 16.05.2025 року за вх. № 4310, згідно із яким старший офіцер відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 , майор ОСОБА_7 доводить до відома начальника вказаного відділу про те, що військовозобов`язаний, солдат запасу ОСОБА_4 не прибув 03.05.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 по бойовій повістці для відправки в команду навчального центру військової частини НОМЕР_1 . Зі змісту цього рапорту вбачається, що ОСОБА_4 02.05.2025 отримав в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 бойову повістку на 03.05.2025, на 07.00 год. в команду навчального центру військової частини НОМЕР_1 . Висновком військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.06.2024, протокол № 117/1148 визнаний придатний до військової служби. Попередження щодо кримінальної відповідальності за ст. 336 КК України доведено під особистий підпис (том №2, ас. 6);
листом Комунального підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_6 » Калинівської міської ради від 13.06.2025 № 07-К-32 на запит слідчого СВ відділу відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, згідно із яким ОСОБА_4 до сімейних лікарів не задекларований, за медичною допомогою у зв`язку з хворобою, вакцинацією не звертався (том №2, а.с. 44);
листом Комунального підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Калинівської міської ради від 13.06.2025 № 04-540 на запит слідчого СВ відділу відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, відповідно до якого ОСОБА_4 на стаціонарному лікуванні у цьому закладі не перебував (том №2, а.с. 46).
Зазначені вище докази надані прокурором та досліджені судом, є належними та допустимими, отримані у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законодавством.
Не довіряти вказаним доказам у суду підстави відсутні, вони не викликають сумнівів щодо їх достовірності та у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.
Заслухавши обвинуваченого, свідків, всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ, з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що винуватість ОСОБА_4 в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Аргументи ОСОБА_4 та його захисника – адвоката ОСОБА_5 про те, що він не міг проходити військову службу у зв`язку з релігійними переконаннями, суд вважає необґрунтованими та безпідставними з огляду на таке.
Відповідно Преамбули до Конституції України - Конституція Основний Закон України.
Статтею 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.
Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Розділом ІІ Конституції України закріплено права, свободи та обов`язки людини та громадянина.
Зокрема, статтею 35 Конституції України передбачено, що кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.
Частиною 4 ст. 35 Конституції України визначено, що ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.
Таким чином, проголосивши свободу вибору релігійного або іншого світогляду, держава не відмовляється від принципу рівності всіх перед законом, закріпленою у ст. 24 Конституції України. Будь-які змістовні особливості, вимоги релігійних переконань, сповідуваних громадянином, не можуть бути підставою для ухилення від виконання загальних юридичних обов`язків.
Держава не повинна встановлювати з такого приводу жодних винятків для якихось категорій віруючих, ані зі свого боку громадянин, якої б релігії він не дотримувався, не має права відмовлятися від виконання загальних юридичних обов`язків.
Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану, можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строків цих обмежень, серед статей, які не можуть бути обмежені, ст.ст. 35, 65 Конституції України немає.
Згідно із положеннями статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни (військовозобов`язані та резервісти) зобов`язані з`явитися на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях (пункт 1 частини 3 цієї статті). У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк (абзац 3 частини 3 цієї статті).
Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:
перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;
смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка) (абзац 7 частини 3 цієї статті).
Статтею 3 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» встановлено, що кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання.
Здійснення свободи сповідувати релігію або переконання підлягає лише тим обмеженням, які необхідні для охорони громадської безпеки та порядку, життя, здоров`я і моралі, а також прав і свобод інших громадян, встановлені законом і відповідають міжнародним зобов`язанням України.
Статтею 4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» передбачено, що громадяни України є рівними перед законом і мають рівні права в усіх галузях економічного, політичного, соціального і культурного життя незалежно від їх ставлення до релігії. Будь-яке пряме чи непряме обмеження прав, встановлення прямих чи непрямих переваг громадян залежно від їх ставлення до релігії тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом. Ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.
Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» визначено організаційно-правові засади альтернативної (невійськової) служби (далі - альтернативна служба), якою відповідно до Конституції України має бути замінене виконання військового обов`язку, якщо його виконання суперечить релігійним переконанням громадянина.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» на альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідні рішення.
Статтею 1 цього Закону передбачено, що альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до ст. 1 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України мають право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою згідно із Конституцією України та Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу».
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлює такі види військової служби: строкова військова служба, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, військова служба за контрактом осіб рядового складу, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, військова служба за контрактом осіб офіцерського складу, військова служба за призовом осіб офіцерського складу, військова служба за призовом осіб з числа резервістів в особливий період.
Вказаний Закон встановлює, що строкова військова служба та військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період - це два самостійні види військової служби і Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба запроваджується замість проходження строкової військової служби.
Заміна військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період на альтернативну (невійськову) службу, Законом не встановлена.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оборону України» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством. Громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства.
Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 - на всій території України введено воєнний стан, який діє і дотепер.
Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 у зв`язку, з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції ІНФОРМАЦІЯ_7 - оголошено про проведення загальної мобілізації.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Вказаний Закон встановлює, що строкова військова служба та військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період - це два самостійні види військової служби.
Окрім цього, згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба запроваджується замість проходження строкової військової служби, на яку призивають громадян, зазначених у статті 15 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», віком 18-25 років.
Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, в широкому розумінні, є суспільні відносини у сфері переведення економіки, діяльності органів влади, самоврядування, інших сфер і галузей країни на функціонування у період воєнного стану, а Збройних Сил України та інших воєнізованих формувань на організацію і штати воєнного часу. У більш вузькому розумінні, це передбачений законом порядок підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших формувань на рівні, що забезпечує вимоги національної безпеки.
Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, проявляється в ухиленні від призову на військову службу шляхом дії або так званої змішаної бездіяльності (ухилення від виконання певного обов`язку вчинюється шляхом вчинення певних дій). Ухилення від призову за мобілізацією у формі бездіяльності полягає у неявці до місця, визначеного у повістці або наказі начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зокрема до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для відправлення до військової частини. Кримінальне правопорушення є закінченим з моменту неявки військовозобов`язаного до такого місця.
Суб`єктом злочину є громадяни України чоловічої або жіночої статі - військовозобов`язані, які підлягають мобілізації, резервісти.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується прямим умислом. Тобто, особа усвідомлює небезпечний і протиправний характер своїх вчинків, проте має намір і бажання так діяти, а саме досягти мети - уникнути самого призову за мобілізацією.
Прямим умисел є тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК України).
Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює всі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого кримінального правопорушення, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є шкідливим для суспільства.
Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.
Суспільна небезпека цього кримінального правопорушення полягає в тому, що мобілізація - це комплекс заходів, які здійснюються в державі з метою переведення органів державної влади, місцевого самоврядування та деяких інших органів на функціювання в умовах особливого періоду, а Збройних Сил чи інших військових формувань - на організацію і штати воєнного часу. Ефективно дати відсіч нападникам на країну чи виконати зобов`язання по спільній обороні від агресора без швидкої і своєчасної мобілізації неможливо. Тому, ухилення від призову до Збройних Сил з числа військовозобов`язаних громадян під час воєнних дій, які розпочались або передбачаються, створює загрозу для безпеки держави у сфері оборони. Об`єктивна сторона виявляється в бездіяльності - ухиленні будь-яким способом від призову за мобілізацією.
Отже, діяння особи утворюватиме склад злочину, передбаченого ст. 336 КК України, у разі якщо вона під час мобілізації на особливий період, отримавши повістку про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, без визначених законом поважних причин, не з`явилася у зазначені у цій повістці місце та строк до збірного пункту територіального центру комплектування та соціальної підтримки для відправлення до військової частини.
ОСОБА_4 , якому 36 років, будучи військовозобов`язаним, призваний не на строкову військову службу, яку можливо замінити на альтернативну, а був призваний на військову службу в Збройні Сили України за мобілізацією, оскільки в нашій державі з 24.02.2024 оголошено воєнний стан та загальна мобілізація, які як зазначалось вище діють і на даний час.
Можливості заміни в означений спосіб військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Закон України «Про альтернативну (невійськову) службу» не передбачає.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, знаючи про відсутність будь-яких рішень щодо заміни на невійськову службу, не маючи підстав на альтернативну службу під час мобілізації на особливий період, отримавши особисто повістку, без поважних причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_8 для відправки у складі команди до військової частини НОМЕР_1 , і проходження військової служби в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації, на особливий період, чим ухилився від призову за мобілізацією.
Судом за клопотанням захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 досліджено надані стороною захисту матеріали: копії рішень Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ): «Баятян проти Вірменії», «Адян та інші проти Вірменії», «Феті Демірташ проти Туреччини», «Мушфіг Мамедов проти Азербайджану» та інші. 
Водночас на переконання суду, посилання сторони захисту на цю судову практику є безпідставним. Вказані рішення ЕСПЛ ухвалювалися протягом 2011-2019 років та стосувалися держав, де не було мобілізації, приймалися та мотивувалися з приводу ухилення від призову на строкову військову службу у мирний час, та жодним чином не стосувалися таких подій, які мають місце на даний час в Україні, тобто, ці рішення не пов`язані із мобілізацією в особливий період.
Суд звертає увагу на той факт, що з 24 лютого 2022 року по даний час, фактично скоєно широкомасштабний віроломний, без оголошення війни напад на миролюбиву державу Україну під вигаданим мотивом «спеціальна операція» з територій суміжних з Україною - російської федерації та республіки білорусь, захопивши та окупувавши ряд територій, періодично захоплюючи такі території у глибину.
З цих підстав в Україні було оголошено загальну військову мобілізацію всіх військовозобов`язаних в тому числі і ОСОБА_4 .
Мобілізація є вимушеною мірою з боку держави Україна, яка веде не загарбницьку війну, а перебуває у стані «оборонної війни» та більше трьох років у особливому стані.
Під час мобілізації військовозобов`язаних, можливість проходження альтернативної служби не передбачено з тієї причини, що мобілізація має на меті не просто несення військової служби, а захист Вітчизни від протиправного військового вторгнення з боку російської федерації.
Держава Україна веде визвольну війну проти військової агресії російської федерації та її сателітів, які значно перевищують її матеріальні, а також людські ресурси, які є обмеженими в силу різних обставин, а тому мобілізаційні заходи за таких умов є виправданими.
Посилання обвинуваченого та його захисника на порушення з боку держави Україна вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та висновку «AMICUS CURIAE» щодо альтернативної служби (невійськової) ухваленої Венеціанською комісією на 142 пленарному засіданні (14-15 березня 2025 року) суд з`ясував наступне.
Україна є підписантом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому у разі існування реальної загрози внаслідок військової інтервенції, і з метою послідуючого існування державності, зобов`язана вживати усіх без винятку заходів збереження. Ініціатором надання Висновку « ІНФОРМАЦІЯ_9 » Венеціанської комісії з питань альтернативної (невійськової) служби виступив в.о. голови Конституційного Суду України, оскільки у провадженні цього суду на розгляді перебуває скарга з приводу відповідності Конституції України ч. 1 ст. 1 Закону України «Про альтернативну службу», що само по собі свідчить про намагання держави вирішити це у законодавчому та правовому відношенні.
Збройні Сили України потребують та мають значну кількість професій та посад, прямо не пов`язаних з безпосередньою участю у бойових діях.
Таким чином, перебування у Збройних Силах України не охоплюється тільки участю у веденні бойових дій, з врахуванням його досвіду.
За таких обставин, посилання ОСОБА_4 на те, що релігійні переконання не дозволяють йому одягати військову форму, отримувати команди командирів, отримувати військову платню та брати у руки зброю, не може бути оцінено судом як такі обставини, що настільки обмежують можливість сповідувати певну віру, що само по собі виключає можливість виконання військового обов`язку, військовозобов`язаного ОСОБА_4 , як громадянина України по мобілізації під час воєнного стану, незалежно від його віросповідання як Свідка Єгови.
Законодавство України не передбачає можливості відмови від виконання обов`язку проходити військову службу за призовом під час мобілізації, яка ґрунтується на релігійних або інших переконаннях.
Такі переконання не можуть бути підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності у разі її ухилення від мобілізації у значенні статті 336 КК України.
Призов на військову службу під час мобілізації не скасовує права на сумлінну відмову від носіння та/або використання зброї.
Враховуючи наведене, допитавши обвинуваченого, свідків, дослідивши надані сторонами докази в ході розгляду даного кримінального провадження, суд поза розумним сумнівом встановив винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин викладених у обвинувальному акті, його вина є доведеною повністю.
За таких обставин, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ст. 336 КК України, оскільки він вчинив ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Згідно із досудовою доповіддю, складеною 08.10.2025 провідним інспектором ІНФОРМАЦІЯ_10 , беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_4 , його спосіб життя, відсутність попередніх правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, та середній рівень небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб), орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб). На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умов здійснення з боку органу пробації нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень здійснення соціально психологічного супроводу органом пробації спільно із залученням соціальних партнерів, зокрема психолога, готовність брати участь у програмах із втручання, які надаються органом пробації. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням орган пробації вважає за доцільним покладання на правопорушника обов`язків, передбачених ч.3 ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з органом пробації.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги частини 2 статті 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Обставин, які згідно ст.ст. 66, 67 КК України, пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ст. 336 КК України, тяжкість скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, суд дійшов переконання, про необхідність призначення йому покарання, передбаченого санкцією вказаної статті - у виді позбавлення волі тривалістю 3 роки.
Враховуючи наведені обставини, суд обравши вид та розмір покарання в межах санкції частини статті закону, який передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховуючи дані, що характеризують особу винного, який одружений, є приватним підприємцем, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше, до адміністративної відповідальності раніше не притягувався, враховуючи мету покарання, яка полягає в тому, щоб досягти виправлення засудженого, а також запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, зважаючи на те, що кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинив вперше, його тяжкість (є нетяжким злочином), згідно з досудовою доповіддю ІНФОРМАЦІЯ_11 ймовірність вчинення ним повторного кримінального правопорушення є середньою, відповідно до довідки №1306 від 23.01.2025 він з 27.04.2008 є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, а з 02.04.2014 призначений на посаду священнослужителя – старійшиною (єпископом) збору (том №2, а.с. 13), суд з додержанням принципу співмірності та індивідуалізації покарання вважає, що є підстави та можливість досягти мети заходу примусу зі звільненням ОСОБА_4 від відбування покарання і приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання можливе в умовах без ізоляції від суспільства, а тому вважає за можливе відповідно до ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Вказана правова позиція щодо призначення покарання підтверджена та сформована в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.10.2025 у справі №573/838/24.
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувався і на теперішній час підстав для його застосування не вбачається.
Процесуальні витрати на залучення експерта у цьому кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов не заявлено. Речові докази відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374, 376, 532 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 75 та ч.ч. 1, 3 ст. 76 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього такі обов`язки:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Відповідно до ч. 1 ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирати.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Калинівський районний суд Вінницької області.
Після проголошення вироку учасники судового провадження мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Копію вироку у день проголошення його резолютивної частини негайно вручити засудженому, прокурору та іншим учасникам судового провадження, а також не пізніше наступного дня надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя         ОСОБА_1